ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 м. Дніпро Справа № 904/2201/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2021 (повний текст складено 22.04.2021, суддя Манько Г.В.) у справі № 904/2201/21

за позовом Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 40 900 грн. 90 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст обставин справи і рішення суду першої інстанції.

У березні 2021 до Господарського суду Дніпропетровської області звернувся позивач (далі - Східний ГЗК) з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ «Лідер-Агро КР» 28 596 грн. 90 коп. пені та 10 034 грн. штрафу 20%, що нараховані позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з поставки товару, на умовах укладеного між сторонами договору закупівлі від 23.03.2020.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2021 позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 28 596 грн. 90 коп. пені та 10 034 грн. штрафу 20%, а також 2 270,00 грн. судового збору.

Місцевий господарський суд встановив, що позивач звернувся до відповідача із заявкою №13-13/1109 від 27.03.2020, в якій просив здійснити поставку згідно з п. 5.1 договору №268/13/74Е від 23.03.2020. Належних доказів направлення на адресу відповідача вказаної заявки за допомогою АТ "Укрпошта", факсом або електронним зв`язком позивачем надано не було.

Відповідач листом від 17.04.2020 №17/04-82 повідомив позивача про неможливість здійснення поставки товару у строки, визначені умовами договору. Суд встановив, що у відповіді ТОВ «Лідер-Агро КР» посилається на заявку позивача №13-13/1109 від 27.03.2020. Вказане місцевий господарський суд визнав доказом того, що станом на 17.04.2020 згадана заявка позивача від 27.03.2020 була отримана.

Надалі, 19.08.2020 між сторонами укладено угоду про розірвання договору закупівлі товару від 23.03.2020 з підстав неналежного виконання постачальником (відповідачем) умов п.п.5.1, 6.3.1 договору (щодо умов та строку поставки).

Зважаючи на те, що умовами договору сторони погодили межі відповідальності сторін за неналежне виконання його умов, Східний ГЗК звернувся до відповідача з вимогою сплати 20% штрафу та пені, в зв`язку з порушенням умов п. 5.1 договору. У своїй відповіді підприємство просило не застосовувати згаданих санкцій.

З аналізу встановлених обставин та умов укладеного між сторонами договору закупівлі товару господарський суд першої інстанції погодився з визначеним позивачем періодом нарахування штрафних санкцій (з дати отримання заявки на поставку товару до дати складання угоди про розірвання договору), що стало підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

2. Короткі узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач - ТОВ «Лідер-Агро КР» звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування чого скаржник посилається на таке:

- надана позивачем роздруківка (скрін-шот) електронного листа - повідомлення хоч і містить реквізити заявки, не є обов`язковою підставою для здійснення відповідачем поставки товару, оскільки в силу положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» не є повноцінним електронним документом, відсутній електронно - цифровий підпис;

- не надано доказів надсилання на адресу відповідача оригіналу заявки на поставку товару відповідно до умов п. 5.1. договору поставки;

- з огляду на неотримання від покупця (Східний ГЗК) належним чином оформлених документів (заявки), у відповідача відсутній обов`язок здійснення поставки на умовах п. 1.2. та п. 5.1. договору, що, на думку скаржника, свідчить про ненастання обставин застосування штрафних санкцій до підприємства;

- в листі - відповіді від 17.04.2020 відповідач посилався не на заявку в розумінні умов п. 5.2. договору, а на інформаційне повідомлення щодо товару (№13-13/1109 від 27.03.2020), яке мав отримати в подальшому від позивача. Лист - відповідь містить лише повідомлення щодо подальшої неможливості виконання взятих відповідачем обов`язків з поставки, в силу прийнятих урядом обмежувальних заходів внаслідок пандемії COVID-19;

- відповідачем не було отримано від Східного ГЗК належним чином оформленої заявки на поставку партії товару, на умовах, визначених п. 5.2. договору (ані в електронному вигляді з електронним підписом, ані у паперовому).

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2021 у даній справі; вирішено здійснювати розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід скасувати з огляду на таке.

5. Встановлені та неоспорені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини.

23.03.2020 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", в якості покупця, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР", в якості постачальника, укладено договір про закупівлю товару №268/13/74Е (далі - договір), за умовами якого сторони дійшли (а.с.4-9):

- постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у п. 1.2. договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (п. 1.1. договору);

- постачальник зобов`язується поставити залізо, свинець, цинк, олово та мідь, код 1471 (чавун переробний та ливарний) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору (п. 1.2. договору);

- постачальник повинен поставити покупцеві новий товар, не бувший у використанні, товар, якість якого відповідає умовам діючих стандартів, ТУ тощо та підтверджується письмовим документом, який надає підприємство - виготовлювач або правомочний орган (п. 2.1. договору);

- сума (ціна) договору, відповідно до Специфікації №1, становить 316 250,00 грн., крім того ПДВ 20% - 63 250,00 грн. Загальна сума становить 379 500,00 грн. з урахуванням ПДВ - 20% (п. 3.1. договору);

- товар, який поставляється відповідно до цього договору, сплачується покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (п. 4.1. договору);

- покупець здійснює оплату отриманої партії товару за фактом його поставки протягом 60-ти календарних днів (п. 4.2. договору);

- поставка товару здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки кожної партії товару - протягом 10-ти робочих днів після отримання заявки. Заявка може направлятись постачальнику за допомогою електричних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з подальшим направленням оригіналів документів (п. 5.1. договору);

- поставка товару здійснюється на умовах DDP (склад покупця, вул. Заводська, 3б, м. Жовті Води, Дніпропетровська область) відповідно до Інкотермс 2010 (п. 5.2. договору);

- датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатись дата фактичної поставки товару на склад покупця (п. 5.4. договору).

У розділі 6 договору сторони визначили перелік прав та обов`язків сторін, зокрема, покупець зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (пп. 6.1.1); покупець, поміж іншого, має право у разі невиконання постачальником умов та строків поставки товару, встановлених договором, розірвати договір в односторонньому порядку, повідомивши про це постачальника в 20-денний термін (пп. 6.2.1); постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (пп. 6.3.1.); постачальник має право розірвати договір в односторонньому порядку, повідомивши про це покупця в 20-денний термін у разі необґрунтованої відмови покупця прийняти товар належної якості та кількості або сплатити прийнятий товар (пп.6.4.3).

Розділ 7 договору вміщує межі відповідальності сторін, за умовами п. 7.1 якого у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань.

У разі затримки поставки товару у строки, передбачені цим договором, покупець має право на стягнення з постачальника штрафу у розмірі 20% від суми непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару та пені у розмірі 0,5 відсотка від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення (п. 7.2. договору).

У випадку порушення постачальником будь-яких умов договору покупцем можуть бути застосовані такі оперативно - господарські санкції, перелік яких наведений у п.7.7 договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 11.1 договору).

Договір може бути розірваним у порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 12.3 договору).

Відповідно до п. 12.15 договору сторони погоджуються, що цей договір може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін, що оформлюється належним чином оформленою угодою.

Сторонами підписано Специфікацію №1 (а.с.10), в якій визначено найменування товару (продукції), його кількість та вартість (ціна) на загальну суму 379 500,00 грн., у т.ч. ПДВ.

Позивачем надано лист від 27.03.2020 за №13-13/1109 (а.с.12), з якого вбачається, що покупець, керуючись умовами п. 5.1 договору закупівлі від 23.03.2020, просить відповідача поставити на адресу Східного ГЗК (вул. Заводська, 3б) товар: чавун перероблений ПЛ-1 (ПЛ-2), ГОСТ 805-95, в кількості 1 т, та чавун перероблений Л-4 (ГОСТ - 4832-95), в кількості 3 т.

Листом від 17.04.2020 за №17/04-82, в преамбулі якого зазначено «Щодо виконання заявки №13-13/1109 від 27.03.2020» (а.с.13), відповідач повідомив позивача про те, що через обмежувальні урядові заходи на території України, введені з метою запобігання пандемії COVID-19, у підприємства - постачальника відсутня можливість здійснити поставки товару у строк, визначений договором про закупівлю товару №268/13/74Е від 23.03.2020.

У подальшому, між сторонами за результатами досягнутої домовленості укладено угоду від 19.08.2020 про розірвання договору №268/13/74Е від 23.03.2020 (а.с. 11), у зв`язку з невиконанням відповідачем умов п.п. 5.1, 6.3.1 договору про закупівлю товару.

Позивач, керуючись положеннями п. 7.2 договору закупівлі товару, звернувся до відповідача з претензією від 30.12.2020 за №18/9112 (а.с.14-15), в якій наголошував на порушенні постачальником умов договору від 23.03.2020, у зв`язку з чим вимагав сплатити нараховану пеню в сумі 28 596,90 грн. за період 27.04.2020 по 18.08.2020, а також 20% штрафу від суми недопоставленої продукції (товару) в сумі 10 034,00 грн., що обраховувався позивачем виходячи з вартості однієї тонни товару (продукції), обумовленої в Специфікації №1.

У відповіді на претензію за №1301-21 від 13.01.2021, що долучена позивачем до позову (а.с.16-17), відповідач нагадав Східному ГЗК про тривалу співпрацю, наявну поточну заборгованість покупця перед постачальником за усіма договірними зобов`язаннями в сумі 2 883 636,25 грн., та просив відкликати і не заявляти претензій до ТОВ «Лідер-Агро КР» з приводу неналежного виконання зобов`язання за договором №202/13/384Е від 05.03.2020.

Наразі, предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яким позовні вимоги Східного ГЗК до ТОВ «Лідер-Агро КР» про стягнення санкцій, обумовлених п. 7.2. договору закупівлі товару №268/13/74Е від 23.03.2020, задоволені в повному обсязі.

6. Доводи, за якими апеляційний суд не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується відправлення позивачем відповідачу заявки на поставку товару в електронному вигляді від 27.03.2020 за №13-13/1109, яка була отримана відповідачем, згідно листа - відповіді від 17.04.2020 за №17/04-82, а отже, у спосіб, передбачений умовами договору. Враховуючи, що заявку на поставку товару виконано не було, відтак вимоги позивача щодо сплати штрафу суд визнав обґрунтованими.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з вказаними висновками з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Колегія суддів зазначає, що на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до п. 12.12 договору все поштове листування, що стосується виконання умов даного договору, може здійснюватись сторонами за поштовими адресами, вказаними в розділі місцезнаходження та банківські реквізити сторін та/або через електронну пошту за адресами, вказаними у договорі.

Пунктом 12.13 договору сторони погодили, що документи, відправлені електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватись сторонами.

При направленні покупцем будь-яких документів електронною поштою постачальнику вони вважаються отриманими і належним підтвердженням цього є (одне із зазначеного, п. 12.3.1 договору):

- отримання покупцем автоматичної електронної відповіді про отримання листа, направлялись вищевказані документи та/або листа-відповіді постачальника, про отримання зазначеного листа (документів);

- надходження листа (документів) на електронну адресу , яка була вказана як додатковий одержувач вищевказаного листа (документів) (вказана в копії), при направленні їх постачальнику;

Все листування, направлення копій документів здійснюється за електронними адресами сторін (п. 12.13.2 договору):

- покупець направляє постачальнику документи на його електронну адресу: ;

- постачальник направляє покупцю документи на його електронну адресу: .

За умовами п. 5.1 договору заявка може направлятись постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з подальшим направленням оригіналів документів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано в електронному вигляді, що не спростовано сторонами, заявку на поставку партії товару (від 27.03.2020 за №13-13/1109), яка отримана відповідачем, що, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, підтверджує зміст листа-відповіді від 17.04.2020 за №17/04-82.

Проте, з доданих позивачем до позовної заяви документів (заявки на поставку товару та листа - відповіді) не вбачається, що зазначені документи були направлені за допомогою використання засобів електронного зв`язку (відсутній скрін-шот веб-сторінки електронної пошти), у той же час, факт електронного листування визнається сторонами та є одним з доводів скаржника.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Отже, керуючись принципом вірогідності доказів, що надані на підтвердження обставин використання засобів зв`язку (листування), колегія суддів визнає доведеним факт направлення заявки на поставку частини товару від 27.03.2020 за №13-13/1109 електронною поштою.

У той же час, подана на підтвердження доводів позивача заявка №13-13/1109 не може вважатись електронним документом, що породжує правові наслідки, обумовлені в п. 7.2 договору, на настанні яких наголошує позивач, виходячи з такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

За умовами ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі №922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

На підставі зазначеного та з огляду на умови п.п. 5.2, 12.2 та 12.3. договору щодо поставки товару за наявності заявки покупця, відправленої на електронну адресу постачальника, та вимоги до електронного документа, встановлені положеннями Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», є необґрунтованими висновок суду першої інстанцій щодо обґрунтованості вимог позивача, оскільки матеріалами справи не підтверджується відправлення позивачем відповідачу заявки на поставку товару в електронному вигляді в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

За таких обставин, є помилковим висновок господарського суду щодо порушення відповідачем строку поставки товару, що свідчить про відсутність підстав для нарахування та стягнення з відповідача штрафу, обумовленого п. 7.2 договору, та вказує на безпідставність позовних вимог.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

З огляду на встановлені обставини в п. 6 цієї постанови, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом, у свою чергу, не встановлено, обставин, з якими положення погодженого сторонами договору пов`язують виникнення у відповідача обов`язку на постачання товару, а саме, початку перебігу 10-денного строку з дати направлення замовлення на поставку.

Відтак, позивачем не доведено підстав, а саме прострочення виконання зобов`язання з поставки товару, з якими останній пов`язує можливість задоволення позову та стягнення з відповідача штрафу і пені в сумі 40 900,90 грн., у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції визнає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів поділяє доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та зауважує, що електронний документ має відповідати в першу чергу вимогам законодавства, зокрема, Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", одним з обов`язкових реквізитів якого є електронний цифровий підпис на документі, докази проставлення якого на заявці від 27.03.2020 позивачем надано не було.

8. Чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права та інтереси особи, за захистом яких вона звернулась до суду.

Аргументи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, встановлено факт порушення прав скаржника.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час прийняття рішення у даній справі місцевий господарський суд дійшов висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та необґрунтованого задоволення вимог позивача у даній справі.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог та задоволенням апеляційної скарги, судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 270,00 грн. покладаються на позивача. У свою чергу, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 грн. підлягають стягненню з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275-280, 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2021 у справі № 904/2201/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2021 у справі № 904/2201/21 скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лідер-Агро КР" судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 405,00 грн. (три тисячі чотириста п`ять).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков