ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р. Справа№ 910/2166/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Пашкіної С.А.

секретар судового засідання Яценко І.В.

за участі представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2021 р. (повний текст складено 28.05.2021 р.)

у справі № 910/2166/21 (суддя - Ломака В.С.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальнстю "Науково-виробниче підприємство "Елком"

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 1 447 256, 26 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальнстю "Науково-виробниче підприємство "Елком" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 1 447 256, 26 грн., з яких: 1 399 992, 00 грн. - основний борг, 33 825, 53 грн. - інфляційні втрати, 13 438, 73 грн. - 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки № 53-129-01-20-02118 від 26.05.2020 року в частині повної та своєчасної оплати поставленої позивачем продукції, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась заборгованість та виникли підстави для стягнення компенсаційних виплат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.05.2021 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальнстю "Науково-виробниче підприємство "Елком" 1 399 992, 00 грн. - основний борг, 33 825, 53 грн. - інфляційні втрати, 13 438, 73 грн. - 3% річних та 21 708, 84 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що в порушення умов договору поставки № 53-129-01-20-02118 від 26.05.2020 р. вартість переданого відповідачем у власність товару позивачу не оплачена у повному обсязі, у зв`язку із чим заборгованість підлягає примусовому стягненню на користь продавця.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 13 438, 73 грн. та інфляційних втрат у сумі 33 825, 53 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що суд першої інстанції не вірно визначив дату прострочення заборгованості, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зменшення 3% річних та не взяв до уваги відсутність вини відповідача у здійсненні оплати за товар, у зв`язку із наявністю заборгованості третіх осіб перед відповідачем.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 р., справу № 910/2166/21 відкрито апеляційне провадження та призначено до розгляду на 04.08.2021 р.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.08.2021 р., справу № 910/2166/21 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пашкіна С.А., Сітайло Л.Г.

У судовому засіданні, що відбулось 04.08.2021 р., представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із участю в інших судових засіданнях.

Колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки товариство не обмежене у праві вибору представника і у рамках свого права користується можливістю залучити іншого представника для представництва своїх інтересів та участі у судовому засіданні, правова позиція викладена відповідачем у апеляційній скарзі, не змінювалася ним, відома суду та іншим учасникам процесу, тож відсутні перешкоди для розгляду апеляційної скарги відповідача.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 26.05.2020 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Елком" (постачальник) був укладений договір поставки № 53-129-01-20-02118 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити перетворювачі вихрострумові П-ПВ-105-ПМ-Д10 власного виробництва для потреб ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначено в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору.

З матеріалів справи вбачається, що у специфікації № 1 до договору сторони погодили поставку відповідачу вихрострумових перетворювачів П-ПВ-105-ПМ-Д10 у кількості 100 одиниць з терміном постачання з 01.07.2020 року по 31.07.2020 року та загальною вартістю 1 399 992,00 грн.

У пунктах 10.1, 10.3 договору сторони погодили, що цей правочин набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє по 31.12.2020 року, а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії, та виконання діючих зобов`язань.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору від 26.05.2020 року № 53-129-01-20-02118 позивач передав у власність відповідача узгоджену ними у договорі продукцію, загальною вартістю 1 399 992,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 03.08.2020 року № 1-0308.

Згідно з пунктом 5.4 договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Відповідно до пункту 4.2 договору покупець сплачує вартість поставленої продукції протягом 30-ти робочих днів з моменту підписання сторонами акту (актів) приймання-передачі продукції.

Між сторонами був підписаний акт приймання-передачі ТМЦ від 03.09.2020 року № 1952/61 на суму 1 399 992,00 грн.

Утім, в установлений строк (до 16.10.2020 року включно) відповідач вартість продукції не оплатив. Станом на 16.10.2020 р. та на дату прийняття рішення заборгованість становить 1 399 992,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на встановлене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи позивача про невиконання відповідачем грошових зобов`язань, розмір яких документально підтверджений, відповідачем не спростовано, а тому позов в частині вимог про стягнення основного боргу у розмірі 1 399 992, 00 грн. є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання щодо своєчасної оплати поставленої йому продукції, позивач просив суд стягнути разом з боргом з відповідача 3 % річних у розмірі 13 438,73 грн. та 33 825,53 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд вважає його таким, що не повністю відповідає приписам чинного законодавства в силу допущених методологічних помилок при визначенні початкової дати періоду прострочення, оскільки позивачем заявлені до стягнення компенсаційні виплати (зокрема, 3 % річних, які нараховуються за кожен день) були нараховані з 16.10.2020 року, тоді як дійсною встановленою судом датою виникнення прострочки відповідача щодо сплати спірної суми грошових коштів є 17.10.2020 року.

У той же час, оскільки заявлені позивачем до стягнення з відповідача суми компенсаційних виплат не перевищують розрахованого судом протягом дійсного періоду прострочення покупця (з 17.10.2020 року по 09.02.2021 року) їх обґрунтованого розміру, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 13 438,73 грн. та 33 825,53 грн. інфляційних втрат є арифметично правильним, розрахований у відповідності до значень індексів інфляції встановлених Державною службою статистики України.

Твердження апелянта щодо відсутності його вини у простроченні виконання спірного зобов`язання є неспроможними, оскільки у відповідності до ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника не є підставою для звільнення особи від відповідальності.

Щодо клопотання відповідача про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру 3 % річних до 0,1 % з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені у постанові від 18.03.2020 року в справі № 902/417/18, суд зазначає наступне.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Утім, у постанові від 18.03.2020 в справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру вищенаведених виплат, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, слід оцінювати, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваних сум таким наслідкам, поведінки винної особи тощо.

При цьому, зменшення розміру означених вище сум є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення.

У той же час, відповідачем в порядку, визначеному процесуальним законом, не надано належних та допустимих доказів наявності істотних обставин, які є підставою для зменшення розміру спірної суми 3 % річних.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 42 та частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов`язань.

Приймаючи до уваги, що питання зменшення вищенаведених сум грошових коштів не є обов`язком суду, а його правом, і таке право підлягає застосуванню виключно у виняткових випадках, врахувавши заявлений до стягнення розмір компенсаційних виплат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру нарахованої суми 3 % річних.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини , які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Централізовані закупівлі" на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2021 р. у справі № 910/2166/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2021 р. у справі № 910/2166/21 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2166/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11.08.2021 р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Сітайло

С.А. Пашкіна