ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 м. Дніпро Справа № 904/4788/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М. (доповідач),

суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "Магнат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 (повний текст складено 04.02.2021, суддя Мельниченко І.Ф.) у справі №904/4788/20

за позовом Приватного виробничо-комерційного підприємства "Магнат", м. Суми

до Фізичної особи-підприємця Сафарова Рашида Алієвича, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 47 555,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст і мотиви оскаржуваного рішення у справі.

Приватне виробничо-комерційне підприємство "Магнат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 47 555,16 грн., що складають: 45 318,00 грн. - сума заборгованості за договором № СО1605 від 16.05.2019; 1 051,38 грн. - інфляція грошових коштів, 1 185,78 грн. річні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, виконуючи умови договору про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні №СО1605 та заявки на транспортування вантажу №СО1605/1 від 16.05.2019 за період з 24.05.2019 по 17.09.2019, перевізник зазнав збитків, що оформлено відповідними рахунками. Посилаючись на рахунки, які були виставлені для оплати відповідачеві, позивач зазначив, що зобов`язання за спірним перевезенням він виконав у повному обсязі на суму 565 318,00 грн., проте відповідачем за надані послуги сплачено 520 000,00 грн., в результаті виникла заборгованість у сумі 45 318,00 грн., яку слід стягнути з відповідача.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі № 904/4788/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано відсутністю обов`язку у відповідача здійснювати оплату «понаднормативних витрат», оскільки вид таких послуг і витрат не передбачений умовами договору перевезення №СО 1605 від 16.05.2019 та заявки до цього договору, і сторонами додатково не узгоджувався. У заявці до договору сторони погодили міру відповідальності за понаднормативний простій автомобіля у вигляді штрафу, але рахунки за понаднормативний простій автомобіля позивачем відповідачу не виставлялись, докази складання акту на підтвердження простою у відповідності до пункту 4.1.2. спірного договору в матеріалах справи відсутні.

2. Короткий і узагальнений зміст апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням господарського суду, Приватне виробничо-комерційне підприємство "Магнат" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі №904/4788/20 скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована обставинами:

Під час ухвалення рішення судом не враховано положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення 1956 року, не надано оцінки доводам позивача, необґрунтовано зазначено про відхилення аргументів ПВКП «Магнат» у зв`язку з тим, що такі міркування не впливають на результат вирішення спору.

1. Відповідач не надав доказів того, що він не отримував коштів від замовника ТОВ «Електропривод» для здійснення розрахунків з позивачем. Всі платежі за договором відповідач здійснював за кошти замовника ТОВ «Електропривод», отже, експедитор не є власником грошових коштів за договором перевезення № СО 1605.

2. Суд не надав оцінку тій обставині, що відповідач майже повністю розрахувався за послуги за договором, що свідчить про усвідомлення відповідачем свого обов`язку щодо оплати: згідно рахунків позивача, перевізником надано послуг на загальну суму 565318,00 грн., з яких відповідач оплатив 520 000,00 грн., а заборгованість складає 45 318,00 грн.

3. З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу усі документи на підтвердження заборгованості за договором з листом-вимогою про сплату та претензію, вказані документи отримані відповідачем, письмових заперечень щодо вказаних документів від відповідача не надходило, що свідчить про визнання ним вимог позивача стосовно оплати послуг за договором. Натомість, примірники актів виконаних робіт відповідач на адресу позивача не направив, що не звільняє замовника від виконання обов`язку щодо їх оплати (лист ВГСУ «Про практику вирішення спорів, пов`язаних із виконанням договорів підряду» від 18.02.2013 № 01-06/374/2013). Відповідач також не заперечив щодо комплектності надісланих йому документів, що свідчить про достатність доказів його обов`язку оплатити борг.

4. Суд необґрунтовано відхилив доводи позивача стосовно понесених понаднормативних збитків, оскільки ці збитки виникли у перевізника внаслідок порушення строків транспортування, що, у свою чергу, сталось з вини експедитора, оскільки під час завантаження ним було надано недостовірну інформацію щодо вантажу, а саме: найменування, код УКТ ЗЕД, вагу. Внаслідок таких дій відповідача, під час перетину іноземного кордону посадовими особами митної служби РФ було виявлено порушення та складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності, справу передано до суду, що зумовило порушення строку доставки: замість погодженого сторонами в заявці до договору строку перевезення до 05.06.2019, поставка відбулась 06.10.2019, тобто майже на 4 місяці пізніше. Протягом цього часу позивач зазнав збитків, які складаються з додаткових виплат заробітної плати та відрядження водію, сплати податків, правової допомоги директору ПВКП «Магнат», сплата внесків за договором кредитування на покупку автомобіля (на якому здійснювалось перевезення), оформлення документів та розвантажувальних робіт протягом перебування вантажу на території РФ під час вирішення митних спорів. Загальна сума витрат позивача складає 297 405,73 грн. Хоча відповідач мав змогу передати вантаж на зберігання до складського приміщення, і відпустити автомобіль з метою запобігання додатковим витратам позивача, він цього не зробив, і вантаж увесь час зберігався в автомобілі, який відповідач використовував у своїх приватних цілях. Жодних додатків до договору перевезення сторони не узгоджували та не підписували.

5. Висновок суду про те, що договором та заявкою не передбачено таких витрат, як понаднормативні є неправильним, оскільки в призначеннях платежу відповідачем зазначено «понаднормативні витрати», отже, відповідач своїми діями (оплатою рахунків позивача із призначенням платежу «понаднормативні витрати») фактично визнав наявність у нього боргу.

6. Необґрунтованим є висновок суду про відхилення вимог позивача з підстав відсутності в матеріалах справи актів понаднормативного простою, оформлених відповідно до Додатку 4 Правил перевезення автотранспортом в Україні, оскільки саме на замовника покладено обов`язок надати перевізнику вказані акти, чого відповідач не зробив.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти доводів позивача заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

4. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2021 поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного виробничо-комерційного підприємства "Магнат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі №904/4788/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 26.05.2021 о 15:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.05.2021 повідомлено учасників провадження у справі, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 23.06.2021 о 15:00 год.

У судовому засіданні 23.06.2021 оголошена перерва до 28.07.2021 на 15:10 год.

У судовому засіданні 28.07.2021 оголошена перерва до 11.08.2021 на 14:10 год.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представники сторін у судове засідання не з`явились.

11.08.2021 прийнято вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з таких підстав.

5. Встановлені та неоспорені обставини і відповідні їм правовідносини.

16.05.2019 сторонами укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні № СО1605.

Предметом цього договору є правовідносини між перевізником та експедитором при здійсненні міжнародних і внутрішніх перевезень вантажним автомобільним транспортом. Вид та об`єм вантажу, маршрут, строки перевезення, а також інші умови обумовлюються у разовому договорі-заявці, яка є його невід`ємною частиною (п.1.1. договору).

Сторонами узгоджено, що у своїх відносинах сторони керуються умовами конвенції КДПВ, Конвенцією МДП, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (п. 2.2. договору).

Умови цього договору можуть конкретизуватись, уточнюватись у договорі - заявці, що оформляється на конкретне замовлення на перевезення (п. 2.3. договору).

Виконуючи умови зазначеного вище договору, 16.05.2019 сторони узгодили заявку на транспортування вантажу №СО1605/1.

Вказаною заявкою сторони визначили умови здійснення перевезення та порядок здійснення розрахунків:

- Маршрут: м. Запоріжжя (Україна) - Бєлгород - Томськ - Чернишевський (Мирнинський район, Якутія, Росія);

- Маршрут прикордонного переходу: Суджа-Юніківка;

- Дата завантаження та замитнення: Завантаження 19.05.2019, замитнення: 20.05.2019;

- Адреса завантаження: м. Запоріжжя, Південне шосе, 77-А;

- Найменування вантажу: Комплектний привід, 13,5 т;

- Адреса вивантаження, розмитнення: розмитнення м. Бєлгород (Росія), вивантаження смт. Чернишевський, Мирнинський район, Республіка Саха (Якутія), Російська Федерація;

- Вартість перевезення: 250 000,00 грн. б/н (50% передплата по замитненню, 50 % по вивантаженню 3-5 днів) + вартість порома Якутськ - Нижній Бестях сплачується за чеком додатково;

- Умови, строк поставки вантажу: до 05.06.2019 (може бути змінено згідно з розкладом порома).

Штрафні санкції: 1) відмова від заявки після прибуття а/м під завантаження 1000 грн., 2) понаднормовий простій автомобіля з вини Замовника (більше 48 годин на завантаження, замитнення на пункті прикордонного перетину) 1000 грн. за добу, не враховуючи вихідні та святкові дні; 3) за несвоєчасну подачу автотранспорту або неналежного обладнання, зі всіма необхідними для перевезення документами штраф 100 грн.; 4) за несвоєчасну доставку вантажу штраф 100 доларів США за добу.

Автомобіль та причеп (д.н.з): МАН НОМЕР_1 , причеп НОМЕР_2 ;

П.І.Б. водія: ОСОБА_1

Контактні та паспортні дані водія.

На виконання вищезазначеної заявки перевізник ПВКП «Магнат» здійснило перевезення вантажу за маршрутом м. Запоріжжя (Україна) - м. Бєлгород - м. Чернишевський, перевезення здійснювалось на транспортному засобі МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 .

Позивачем було зменшено суму перевезення до 210 000,00 грн. у зв`язку з необхідністю здійснення переправи через Усть-Кут-Ленськ, про що зазначено в листі позивача №26/09 від 26.09.2019 та в акті наданих послуг №107 від 06.10.2019.

Вартість перевезення сплачена відповідачем в сумі 193 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 35 том 1) та копіями платіжних доручень.

Відповідачем оплачено рахунок №19 від 30.09.2019 на суму 150 000,00 грн. компенсації витрат по переправі вантажного автомобіля позивача.

Факт оплати даного рахунку у вересні 2019 підтверджується банківськими виписками, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 35 том 1) та копіями платіжних доручень (а.с. 64, 65 том 1).

У жовтні 2019 позивачем сформовано акт наданих послуг № 221, відповідно до якого зменшено вартість витрат по переправі вантажного авто на 24682,00 грн.

У вересні 2019 відповідачем здійснено оплату на рахунок позивача грошових коштів у сумі 177000 грн. згідно платіжних доручень №6646 від 02.09.2019 та № 55000 від 17.09.2019, з посиланням на рахунки №160 від 22.08.2019 та №17 від 10.09.2019 у призначенні платежу.

Вказані рахунки та акти наданих послуг (№ 169 від 22.08.2019; 180 від 11.09.2019) містять посилання на «понаднормативні витрати» за договором №СО 1605 від 16.05.2019.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

За приписами статті 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Стаття 22 ЦК України встановлює засади відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Так, за змістом вищезгаданої норми права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлено статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами 1-2 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Згідно зі ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ст. 929 ЦК України).

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (ст. 617 ЦК України).

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором (ст. 623 ЦК України).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Судом встановлено, що 16.05.2019 між сторонами укладено договір про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні № СО1605.

Предметом даного договору є правовідносини між перевізником та експедитором при здійсненні міжнародних і внутрішніх перевезень вантажним автомобільним транспортом.

Вид та об`єм вантажу, маршрут, строки перевезення, а також інші умови обумовлюються у разовому договорі-заявці, яка є його невід`ємною частиною (п. 1.1. договору).

Сторонами узгоджено, що в своїх відносинах сторони керуються умовами конвенції КДПВ, Конвенцією МДП, Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (п. 2.2. договору).

Умови цього договору можуть конкретизуватись, уточнюватись в договорі - заявці, що оформляється на конкретне замовлення на перевезення (п. 2.3. договору).

Виконуючи умови зазначеного вище договору, 16.05.2019 сторони узгодили заявку на транспортування вантажу №СО1605/1.

Вказаною заявкою сторони визначили умови здійснення перевезення та порядок здійснення розрахунків:

- Маршрут: м. Запоріжжя (Україна) - Бєлгород - Томськ - Чернишевський (Мирнинський район, Якутія, Росія);

- Маршрут прикордонного переходу: Суджа-Юніківка;

- Дата завантаження та замитнення: завантаження 19.05.2019, замитнення: 20.05.2019;

- Адреса завантаження: м. Запоріжжя, Південне шосе, 77-А;

- Найменування вантажу: Комплектний привід, 13,5 т;

- Адреса вивантаження, розмитнення: розмитнення м. Бєлгород (Росія), вивантаження смт. Чернишевський, Мирнинський район, Республіка Саха (Якутія), Російська Федерація;

- Вартість перевезення: 250 000,00 грн. б/н (50% передплата по замитненню, 50 % по вивантаженню 3-5 днів) + вартість порома Якутськ - Нижній Бестях сплачується по чеку додатково;

- Умови, строк поставки вантажу: до 05.06.2019 (може бути змінено згідно розкладу порома).

Штрафні санкції: 1) відмова від заявки після прибуття а/м під завантаження 1000 грн., 2) понаднормовий простій автомобіля з вини Замовника (більше 48 годин на завантаження, замитнення на пункті прикордонного перетину) 1000 грн. за добу, не враховуючи вихідні та святкові дні; 3) за несвоєчасну подачу автотранспорту або неналежного обладнання, зі всіма необхідними для перевезення документами штраф 100 грн.; 4) за несвоєчасну доставку вантажу штраф 100 доларів США за добу.

Автомобіль та причеп (д.н.з): МАН НОМЕР_1 , причеп НОМЕР_2 .

За змістом ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: а) протиправної поведінки; б) збитків; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; г) вини боржника. Наявність перших трьох із зазначених елементів доводиться особою, яка звернулась з вимогою про відшкодування збитків.

Враховуючи вищенаведене, застосування до відповідача такої міри цивільної відповідальності, як стягнення збитків, є обґрунтованим, оскільки позивачем доведено: а) протиправну поведінку експедитора, яка полягала у порушенні порядку здійснення замитнення товарів на території України шляхом завантаження до перевезення товарів, які заборонено до перевезення на території Російської Федерації, - місця призначення вантажу; б) наявність збитків, понесених перевізником під час затримання його транспортного засобу на митній території країни призначення (в тому числі витрати на оплату відрядження, заробітної плати водієві затриманого транспортного засобу, витрати на правову допомогу для вирішення питання повернення ТЗ на територію України, витрати, яких зазнав відповідач внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митного законодавства РФ шляхом перевезення заборонених вантажів, які не належали перевізникові або замовнику за договором, і були безпідставно, з порушенням процедури замитнення експедитором, прийняті до перевезення); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, яких зазнав позивач, підтверджується матеріалами адміністративного провадження у справі про адміністративне правопорушення № 5-226/2019 (а.с. 150-167 том 1), постановою про призначення митного покарання у справі №41/2019 від 10.10.2019, та і сторонами не заперечується факт знаходження на митній території РФ понад строк, вказаний у заявці.

Відповідно до п. 1 ст. 1 Женевської Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року, яка набула чинності для України з 17.05.2007, на яку позивач та відповідач посилаються також як на одну з обов`язкових для сторін умову договору № СО1605. Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Вантажна накладна містить такі дані:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім`я та адреса відправника;

c) ім`я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

e) ім`я та адреса одержувача;

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

У випадку потреби, вантажна накладна повинна також містити дані:

a) заява про те, що перевантаження забороняється;

b) платежі, які відправник зобов`язується сплатити;

c) сума платежу, що підлягає сплаті при доставці;

d) декларована вартість вантажу і сума додаткової цінності його для відправника;

e) інструкції відправника перевізнику відносно страхування вантажу;

f) погоджений термін, протягом якого повинно бути виконано перевезення;

g) перелік документів, переданих перевізнику.

Відповідно до пункту 1 статті 7 Конвенції відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності або недостатності:

a) даних, зазначених у підпунктах b), d), e), f), g), h) та j) пункту 1 статті 6;

b) даних, зазначених у пункті 2 статті 6;

c) будь-яких інших даних чи інструкцій, що надаються ним для

складання вантажної накладної або для включення в неї таких даних.

Під час здійснення митного оформлення відповідач надав недостовірні дані про вантаж, належний до перевезення, а саме найменування, код УКТ ЗЕД та вагу, внаслідок чого під час перетину митного кордону 24.05.2019 в результаті митного огляду вантажу було виявлено товари, які не можуть бути віднесені по ТН ЗЕД ЄАЕС до комплекту індустріального комплектного привода. Постановою від 05.07.2019 в адміністративній справі №5-226/2019 товар було повернуто ПВКП «Магнат» для подальшого митного оформлення.

Під час розмитнення вантажу на Железногірському в результаті митного огляду в автомобілі було виявлено товар, ввезення якого на територію Російської Федерації заборонено. За результатами митного огляду складена постанова про призначення митного покарання у справі №41/2019 від 10.10.2019.

Таким чином, наявність вини відповідача підтверджується матеріалами справи.

У матеріалах справи наявний кредитний договір від 03.07.2018 № 011/15676/420627 (а.с.175), за умовами якого позивачеві надано кредит 670 000,00 грн. на розвиток бізнесу, а також розрахункові документи, із яких вбачається придбання ПВКП «Магнат» транспортного засобу MAN TGX 26.440 двигун № НОМЕР_3 , кузов НОМЕР_4 , яким здійснювалось транспортування вантажу за договором експедирування № СО1605.

Відповідно до умов договору СО1605 та заявки до нього, сторони пердбачили строк поставки вантажу до 05.06.2019 року, проте вантаж було доставлено та розвантажено на виробництві ТОВ «Каскад» 06.10.2019.

Процедура узгодження митного оформлення вантажу тривала з 06.06.2019 по 17.09.2019, і протягом цього часу автомобіль перебував на території Російської Федерації разом із водієм, експедитором не було вчинено дій для повернення транспортного засобу позивача на територію України.

Враховуючи вказані обставини і докази, надані на їх підтвердження, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про понесені ним збитки.

За приписами статті 617 ЦК України тягар доведення відсутності підстав для відповідальності за заподіяну шкоду покладається на особу, яка порушила зобов`язання. При цьому, така особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (стаття 617 ЦК України). Проте доказів в обґрунтування таких обставин відповідачем не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, а саме збитків, інфляційних втрат та 3% річних. При цьому, на думку апеляційного господарського суду, суд першої інстанції, встановивши, що такий вид витрат, як «понаднормативні витрати» не передбачений умовами договору №СО1605 та заявки до нього, а тому не підлягає відшкодуванню, дійшов помилкового висновку про відмову у позові, не встановивши обставин заподіяння шкоди позивачеві, які виникли внаслідок протиправної поведінки відповідача і підлягають відшкодуванню в силу приписів статті 1166 ЦК України. Колегія суддів враховує, що підставами позову заявлені також транспортні послуги за актом №107 від 06.10.2019 та рахунком №105 у розмірі 17 000,00 грн., що виникли в результаті затримки автомобіля на території Російської Федерації, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Враховуючи правомірність заявлених позовних вимог, апеляційний господарський суд визнає обґрунтованими також позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних та трьох відсотків річних в порядку статті 625 ЦК України.

7. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу.

Апеляційним господарським судом встановлено, що причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення на користь позивача заявленої ним суми збитків за договором від 16.05.2019 № СО1605 про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні на підставі заявки № СО1605/1.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України, як зазначалось раніше за текстом цієї постанови, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог закону або договору.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Згідно зі ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 307 ГК України передбачено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторін договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд, зокрема, в постанові від 29.01.2021 року по справі №922/51/20, яку віднесено до фундаментальних значимих під час формування єдиної правозастосовної практики у спорах, що виникають з договорів перевезення вантажу, транспортного експедирування, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Так, судом першої інстанції було встановлено наявність договірних правовідносин між сторонами, врегульованими договором від 16.05.2019 № СО1605 про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажів у міжнародному автомобільному сполученні на підставі заявки № СО1605/1, проте не враховано положення Женевської конвенції, Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, що призвело до прийняття неправильного рішення про відсутність підстав для стягнення збитків, яких зазнав позивач внаслідок допущених під час замитнення вантажу порушень з боку експедитора.

За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апеляційної скарги з підстав, наведених вище у пункті 6 цієї постанови.

Згідно документально підтвердженого розрахунку понаднормативних витрат позивача, сума збитків складає 297 405,73 грн.

Враховуючи часткове погашення заборгованості відповідачем, залишок суми збитків, належних до відшкодування позивачеві, становить 170 000,00 грн. На підтвердження існування заборгованості позивачем було складено акт надання послуг №160 від 22.08.2019 та сформовано рахунок на оплату №160 від 22.08.2019, рахунок на оплату №17 від 10.09.2019 (том 1 а.с. 20, 21).

В матеріалах справи наявні докази оплати відповідачем понаднормативних витрат у сумі 122 000,00 грн. за рахунком № 160 від 22.08.2019, 55 000,00 грн. за рахунком №17 від 10.09.2019 (а.с. 35 том 1).

27.05.2020 на адресу відповідача було направлено претензію з вимогою провести розрахунки за надані позивачем послуги з перевезення вантажу та сплатити заборгованість 45 318,00 грн. (а.с. 31-33 том 1).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач особисто отримав лист-вимогу від 10.03.2020 позивача про відшкодування заборгованості в сумі 45 318,00 грн. (а.с. 29 том 1).

Доказів спростування або оскарження правомірності вимог позивача, будь-яких заперечень з боку відповідача, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (ч. 8 ст. 181 ГК України).

Зважаючи на встановлені обставини, а саме: здійснення відповідачем оплати з призначенням платежу «понаднормативні витрати», враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо актів надання послуг, апеляційний господарський суд вважає, що такі дії відповідача свідчать про визнання ним наявності обов`язку перед позивачем з відшкодування збитків, яких ПВКП «Магнат» зазнало у зв`язку з виконанням договору № СО1605 та заявки до нього.

Відповідно до викладеної в позові вимоги особи, що звернулась до суду з метою захисту свого порушеного права, суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

На думку апеляційного господарського суду, задоволення вимоги про стягнення 45 381,00 грн. збитків за наявністю доказів, що свідчать про часткове виконання відповідачем зобов`язання з оплати понаднормативних витрат, а також інфляційних втрат і 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, є ефективним способом захисту права позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 933 ЦК України клієнт відповідає за збитки, завдані експедиторові у зв`язку з порушенням обов`язку щодо надання документів та інформації, визначених частиною першою цієї статті.

8. Коли і ким були порушені, оспорені або невизнані права чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду.

Право скаржника порушено внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час перегляду справи апеляційним господарським судом доводи апеляційної скарги підтвердились, тому колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "Магнат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі № 904/4788/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 у справі № 904/4788/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сафарова Рашида Алієвича на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства "Магнат" 45 318,00 грн. (сорок п`ять тисяч триста вісімнадцять грн. 00 коп.) заборгованості за договором; 1 051,38 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна грн. 38 коп.) інфляційних втрат; 1 185,78 грн. (одна тисяча сто вісімдесят п`ять грн. 78 коп.) 3% річних.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сафарова Рашида Алієвича на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства "Магнат" судовий збір у розмірі 3 153,00 грн. (три тисячі сто п`ятдесят три грн. 00 коп.) за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.08.2021

Головуючий суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков