ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2021 р.

м. Київ

Справа № 911/1335/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Палп Мілл Прінт" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 16, оф. 26, )

до Дочірнього підприємства "Шенкер" (08140, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Компресорна, буд. 3, )

про стягнення збитків завданих при перевезенні вантажу,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Палп Мілл Прінт" до Дочірнього підприємства "Шенкер" про стягнення 59167,31 грн збитків завданих при перевезенні вантажу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема зазначає, що між ним та компанією GWK Gesellschaft Warme Kaltetechnik mbH (продавець), укладено Договір №300820/ GWK від 30.06.2020 поставки температурного колектора. На виконання умов Договору та здійснення поставки товару продавець залучив транспорно-експедиційну компанію Дочирнє підприємство «Шенкер» (відповідач). Позивачем за фактом прибуття товару та його огляду було виявлено значні фізичні пошкодження товару та прийнято рішення товар не приймати до вирішення спірного питання з відповідачем, про що комісією у складі 4 (чотирьох) осіб складено відповідний Акт від 16.10.2020 та повідомлено GWK Gesellschaft Warme Kaltetechnik mbH (продавця). В подальшому у зв`язку з пошкодженням товару позивач додатково поніс витрати на здійснення діагностики та ремонту отриманого пошкодженого товару, а також його перевезення на суму 59167,31 грн, водночас, попри неодноразові звернення до відповідача ДП «Шенкер» із претензіями та обґрунтованими вимогами по відшкодуванню понесених додаткових затрат на товар (відшкодування шкоди) витрати відповідачем не відшкодовані.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2021 вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області від 11.05.2021 про залишення позовної заяви без руху подано заяву №219 від 24.05.2021 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є, зокрема, справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, при цьому, для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Оскільки, ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2021, відповідна справа є малозначною та підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою від 01.06.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу відповіді на відзив до 24.06.2021; відповідачу заперечень до 01.07.2021.

02.07.2021 до суду від відповідача надійшов відзив б/н від 23.06.2021 в якому останній, зокрема, зазначає, що категорично не погоджується з позовною заявою та вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Так, відповідач, зокрема зазначає, що він з позивачем жодних договірних відносин не мав, а ризик пошкодження чи витрат вантажу у зазначеному Договорі поставки лягає на постачальника товару, який самостійно визначає перевізника. Отже, відповідач стверджує, що позивач не надав жодних належних доказів, що перевізником товару є відповідач, а лише припустив у позовній заяві, що GWK (постачальник) залучив транспортно-експедиційну компанію ДП «Шенкер», вказавши на печатку та підпис представника ДП «Шенкер» у CRM №KRK9328013 у графі 24 про отримання товару у Кракові (Польща), при цьому зазначено, що фактичну доставку товару здійснено Приватним підприємством «Глобус Транс». Так, відповідач зауважує на тому, що позивачем не надано належних доказів, що перевізником товару з пункту відправлення (Німеччина) до пункту доставки (Україна) був саме ДП «Шенкер».

06.07.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У вказаній відповіді на відзив позивач зазначив про те, що відповідно до правил перевезення СРТ, ризик втрати чи пошкодження товару переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару першому перевізнику, а тому твердження відповідача, про відповідальність постачальника, за товар пошкоджений під час перевезення на умовах СРТ в цьому випадку є хибним. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до Конвенції про договір міжнародного перевезення, якщо перевезення, умови якого визначають єдиним договором, виконуються послідовно декількома автомобільними перевізниками, кожний з наступних за ним стають, в силу прийняття ними вантажу і вантажної накладної сторонами договору перевезення на зазначених у вантажній накладній умовах, тобто з наведеного вбачається що ДП «Шенкер» був перевізником за накладною СМR №KRK9328013. Крім того позивач зазначає, що Конвенція покладає «тягар доказу» наявності підстав звільнення від відповідальності за пошкодження вантажу саме на перевізника.

На електронну адресу суду 14.07.2021 та через канцелярію суду 15.07.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких останній зокрема зазначив про те, якщо при виявленні нестачі, пошкодження або псування вантажу, перевізник і відправник або одержувач не дійшли згоди у визначенні їх причин і суми, на яку зменшилась вартість вантажу, на їх вимогу проводиться експертиза в бюро товарних експертиз або іншими компетентними організаціями чи фізичними особами, експертиза повинна проводитись у присутності представників перевізника та замовника, а результат експертизи оформлюється актом, який підписується експертами та особами, які були присутні під час проведення експертизи. Також відповідач зазначає, що відповідно до ст. 10 Конвенції, вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником, а отже, позивач мав довести, що ушкодження вантажу сталося з моменту прийняття вантажу для перевезення і його доставки, надавши суду вантажну накладну із відміткою про пошкодження, проте у доданій до позовної заяви CMR №KRK9328013 не міститься такої відмітки. Разом з тим, відповідач звертає увагу суду на те, що складений позивачем Акт від 16.10.2020 викликає сумнів і може також свідчити про те, що пошкодження вантажу сталося при переміщенні на складі отримувача самими працівниками позивача, а тому не може служити доказом причетності відповідача до пошкоджень, про це також свідчать фото, що додані до справи, оскільки на одному з них видно стелажі складського приміщення, що може свідчити про те, що вони зроблені після приймання вантажу.

Таким чином відповідач стверджує, що позивач не надав належних та допустимих доказів того, що товар було пошкоджено в результаті перевезення з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, що не дає можливість пов`язати відповідача із пошкодженням товару.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви, через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Палп Мілл Прінт" (позивач, покупець) та компанією GWK Gesellschaft Warme Kaltetechnik mbH (продавець), укладено Договір №300820/GWK поставки температурного колектора (далі Договір), за яким продавець зобов`язується передати у власність покупця регулятор температури у кількості 1 шт. (далі товар) згідно з додатком №1, а покупець повинен прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1 2.3 та п. 2.5.1. Договору ціна товару вказується у Додатку №1 до Договору. Валютою Договору є Евро. Ціна товару вказана у Додатку №1 на умовах СРТ Київ, України (Incoterms 2010). Покупець здійснює 100% передплату всієї вартості Договору 4350,0 евро протягом 5 робочих днів після підтвердження заказу.

Доставка продукції здійснюється на умовах СРТ Київ, Україна (Incoterms 2010) протягом 3 тижнів з дати отримання авансового платежу на банківський рахунок продавця. Товар переходить у власність покупця після повної сплати всієї суми Договору. Продавець повідомляє покупця про відправку товару за допомогою електронної пошти або телефону (як вказано у Договорі) протягом 24 годин після дати відправки. У повідомленні про відправку товару продавець зазначає номер рахунку-фактури, дату відправки, опис, кількість та вагу товару (п. 3.1., 3.3., 3.4. Договору).

Пунктами 4.1. та 4.2. Договору сторони погодили, що продавець гарантує, що якість та кількість товару відповідає вимогам, технічним стандартам та специфікаціям у Додатку №1. Гарантійний період складає 12 місяців та починається з дати поставки. У випадку виявлення якого-небудь дефекту продавець зобов`язується на власний розсуд відремонтувати або замінити пошкоджений товар.

Товар поставляється в стандартній упаковці GWK на дерев`яному піддоні. Продавець маркує на упаковці назву та адресу покупця, номер Договору та адресу поставки, дату виготовлення (п. 5.1. Договору).

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної № CRM9328013 вбачається, що перевізниками товару визначеного умовами Договору №300820/GWK були Приватне підприємство «Глобус-Транс» та Дочірнє підприємство «Шенкер».

16.10.2020 під час отримання товару, при його огляді було виявлено те, що: пошкоджено піддон, упаковка пом`ята, у зв`язку з тим, що відкривалась та не була зафіксована, а також при легкому знятті упаковки було виявлено пошкодження термостату, тому до рішення від постачальника, якому буде вислано фото, товар вирішено не приймати, про що складено Акт від 16.10.2020 за підписами комісії ТОВ «Палп Мілл Принт».

У зв`язку з пошкодженням товару та необхідністю його діагностуванням та ремонтом між GWK Gesellschaft Warme Kaltetechnik mbH як виконавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Палп Мілл Прінт" як замовником укладено Договір №100339291 від 30.11.2020 (далі Договір надання послуг), за яким виконавець зобов`язується надати замовнику послуги технічної перевірки, заміни неробочих та пошкоджених елементів (температурного контролера) teco cs 140e.1 gwk serial no.: 1, рік виготовлення 2020 ( в подальшому послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити здійснені виконавцем послуги (п. 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору надання послуг сторони погодили, що вартість послуг буде встановлена після проведення діагностики та зафіксована у Інвойсі, який буде невід`ємною частиною Договору.

Термостат доставляється до Німеччини на діагностику та повертається в Україну після ремонту транспортом замовника і за його рахунок. Роботи проводяться в строк до 14.02.2021 року, за умови виконання замовником зобов`язань, викладених у п. 4 даного договору. Підтвердженням фактичного надання послуг є підписаний сторонами Акт наданих послуг, який свідчить про належне та повне здійснення виконавцем послуг (п. 3.1. 3.3. Договору надання послуг).

Пунктом 4 Договору надання послуг сторони погодили, що оплата послуг здійснюється наступним чином: замовник робить 100% передплату на рахунок виконавця. Всі банківські комісійні платежі, пов`язані з виконанням Договору, на території країни покупця покладаються на покупця, а на території країни продавця на продавця.

Таким чином позивач стверджує, що у зв`язку з діями відповідача з пошкодження товару під час перевезення за № CRM9328013 позивач поніс збитки у розмірі витрачених коштів на діагностику та ремонт товару в сумі 1419,76 євро, що на день подання позову становить 47897,31 гривень, витрат на транспортування пошкодженого товару за маршрутом Німеччина Київ в сумі 8420,00 гривень та митно-брокерські та консультаційні послуги в сумі 2850,00 грн гривень. Загальна сума збитків, за твердженням позивача, станом на день подання позову становить 59167,31 гривень.

В якості доказів понесення вказаних збитків позивач додає до позовної заяви: Акт надання послуг №1 від 12.02.2020 до Договору №100339291 від 30.11.2020 на суму 1419,76 євро; платіжне доручення №99 від 12.02.2021 на суму 1419,76 євро; митні декларації №UA100110/2020/599458 від 04.12.2020 та №UA100110/2021/811408 від 25.02.2021; Акт надання послуг №1 від 27.02.2021; Акт надання послуг №408 від 25.02.2021; Акт надання послуг №74 від 26.02.2021; СRМ №800439975/100338291.

Відтак, позивач звертаючись з позовом до суду зазначає про те, що в процесі доставки товару (температурного колектора) відповідно до Договору №300820/GWK від 30.06.2020, Дочірнім підприємством «Шенкер» як перевізником пошкоджено товар, у зв`язку з чим, позивач поніс збитки у розмірі 59167,31 грн, які полягли у витратах на діагностику, ремонт та перевезення товару.

У зв`язку з цим, позивач просить суд покласти вказані витрати на ДП «Шенкер», як на особу, у зв`язку з діями якої, ці збитки виникли. Відповідач в свою чергу заперечив проти покладення на нього вказаної суми збитків, виклавши свої доводи у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, які процитовані судом вище.

Суд, всебічно дослідивши подані сторонами докази вважає за необхідне наголосити на наступному.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У пункті 8 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (частина 2 статті 218 Господарського кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Відтак, cуд зазначає, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється по за межами конкретного випадку, і, відповідно, поза межами юридично значимого зв`язку.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги з покладення на ДП «Шенкер» збитків, спричинених пошкодженням товару, зокрема, посилається на те, що у графі 24 міжнародної товарно-транспортної накладної CMR №KRK9328013 останній рахується як отримувач товару про що свідчить печатка ДП «Шенкер» та підпис його представника, водночас, суд звертає увагу, що відповідно до CMR №KRK9328013 ДП «Шенкер» є не єдиним перевізником товару за Договором №300820/GWK від 30.06.2020, на вказаній CMR також наявна печатка Приватного підприємства «Глобу Транс».

З наведеного вбачається, що Приватне підприємство «Глобу Транс» також приймало участь у доставці товару позивачу, при цьому в матеріалах справи відсутні докази умов передачі товару ПП «Глобу Транс» ДП «Шенкер», тобто доказів, які б свідчили про те, що

ПП «Глобу Транс» передало ДП «Шенкер» товар у належному стані та без пошкоджень, у зв`язку з цим, суд не може встановити факт того, що ДП «Шенкер» отримало товар у належному стані та без дефектів.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що єдиним документом, який підтверджує наявність факту пошкодження товару у справі, є Акт від 16.10.2020, в якому зафіксовано, що під час огляду товару було виявлено пошкодження товару, а саме: пошкоджено піддон; упаковка пом`ята, наявні сліди її відкриття; пошкодження термостату.

Вказаний Акт підписаний комісією ТОВ «Палп Мілл Принт», а саме: директором Кобзей Р.М.; фахівцем закупівль Стефанеко В.В.; начальником відділу складської логістики Старченко В.В.; начальник дільниці складської логістики Штокалов І.В.

З вказаного прослідковується те, що вказаний Акт складений за присутності лише представників позивача, які у даному випадку є заінтересованими особами, тобто у даному Акті відсутні підписи як незаінтересованих осіб, так і підписи представників ДП «Шенкер».

Крім того, позивач у своїх доводах стверджує, що під час приймання товару 16.10.2020 був присутній водій транспортного засобу, яким було доставлено товар (Газель, державний номер НОМЕР_1 ) ОСОБА_1 , проте в Акті про пошкодження відсутній підпис останнього, а також відсутні помітка про те, що останній від підпису відмовився, якщо таке мало місце.

У зв`язку з наведеним, в суду виникають сумніви стосовно того, що Акт про пошкодження від 16.10.2020 був складений саме в момент приймання товару, адже за відсутності в ньому підписів незаінтересованих осіб та/або підписів протилежної сторони, вказаний акт міг бути складений позивачем у будь-який час, зокрема, після приймання товару та переміщення на склад, під час якого могли з`явитись відповідні пошкодження товару.

При цьому частина 1 ст. 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів встановлює, що якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Позивачем на виконання даної вимоги Конвенції не додано до матеріалів справи заяви яку він мав би заявити перевізнику в момент огляду прийняття вантажу, оскільки як вбачається з доданих до справи фотокопій пошкодження товару були очевидними, а отже позивач (одержувач) вважається таким, що отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній.

Таким чином у справі відсутні докази, які б підтверджували, що позивачем виявлено пошкодження товару саме в момент розвантаження товару з автомобіля перевізника (ДП «Шенкер»), а Акт про пошкодження від 16.10.2020 не може братись судом до уваги, позаяк складений заінтересованими особами та не містить підписів незаінтересованих осіб та/або підписів протилежної сторони.

Крім того, суд наголошує на тому, що додані позивачем до справи фотокопії пошкодженого товару не можуть бути достеменним свідченням того, що товар було пошкоджено саме перевізником (ДП «Шенкер»), зокрема, з тих підстав, що з вказаних фотокопій вбачається, що регулятор температури GWK (товар) вже перебуває на складі позивача, а не безпосередньо у транспортному засобі перевізника.

Резюмуючи наведене суд вважає за необхідне наголосити на тому, що докази, які додані позивачем до позовної заяви лише надають суду можливість припускати той факт, що пошкодження товару було здійснено саме ДП «Шенкер», тобто, подані докази достеменно не підтверджують факт пошкодження товару ДП «Шенкер», а отже, суд не може дійсно стверджувати про те, що позивач поніс збитки у зв`язку з неналежним виконанням ДП «Шенкер» своїх обов`язків як перевізника.

В свою чергу суд акцентує увагу тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Відтак, суд досліджуючи докази у даній справі приходить до висновків, що позивачем не доведено наявності у відповідача протиправної поведінки, а саме, факту того, що саме ДП «Шенкер» під час перевезення товару пошкодило його, що призвело до понесення позивачем збитків. Таким чином позивачем не доведено прямої причетності відповідача до пошкодження товару, а відтак і причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та збитками позивача.

Отже, у зв`язку з відсутністю (недоведеністю) протиправної поведінки відповідача, в суду наявні підстави стверджувати, що у останнього в контексті викладених вище положень матеріального права, відсутня наявність складу цивільного правопорушення, а відтак і відсутні підстави для стягнення з останнього збитків заявлених позивачем.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.08.2021.

Суддя А.Ф. Черногуз