ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"12" серпня 2021 р. м. Одеса Справа № 916/842/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.
розглянувши справу №916/842/21
про стягнення 233920,68 грн.
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2375920,26 грн.
від первісного позивача: Комаха А.І., адвокат за ордером
від первісного відповідача: Коновалова Н.О., адвокат за довіреністю
Ухвалою господарського суду Одеської області від 31.03.2021р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл від 29.03.2021р. вх. № ГСОО 871/21 залишено без руху. Позивачу встановлено усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 10 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
07.02.2021р. до господарського суду Одеської області представником позивача супровідним листом були надані документи.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2021р. прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл до розгляду та відкрито провадження у справі №916/842/21. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "12" травня 2021 р. о 14:30. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 12.05.2021р. о 14:30.
05.05.2021р. Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний до суду було подано відзив на первісну позовну заяву.
05.05.2021р. до господарського суду Одеської області від Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2375920,26 грн. по справі №916/842/21.
Позовні вимоги Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний обґрунтовано неналежним виконанням з боку Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №Т/БП-320/20 від 08.12.2020р. та направлено на стягнення штрафних санкцій за прострочення строків виконання зобов`язання за Договором №Т/БП-320/20 від 08.12.2020р. у розмірі 2375920,26грн., з яких 1924796,16 грн. пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання та 451124,10 грн. штраф за прострочення строків виконання зобов`язання понад 30 днів.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.05.2021р. прийнято зустрічну позовну заяву Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний вх. ГСОО №1271/21 від 05.05.2021р. до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі № 916/842/21. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл підготувати та надати до суду і одночасно надіслати Державному підприємству „Морський торговельний порт „Южний відзив на зустрічний позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України,протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду.
12.05.2021р. судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 25.05.2021р. о 10:30.
20.05.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було надано відповідь на відзив первісного відповідача.
25.05.2021р. судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.06.2021р. о 12:00.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.06.2021р. продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі №916/842/21 на 30 днів до 12.07.2021р. Відкладено підготовче засідання на "22" червня 2021р. о 10:00. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 22.06.2021р. о 10:00.
10.06.2021р. до суду Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний були надані заперечення щодо первісного позову.
22.06.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було надано заяву щодо уточнення розміру понесених судових витрат на правову допомогу.
22.06.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було надано клопотання про витребування доказів.
22.06.2021р. судом оголошено протокольну ухвалу про відмову у клопотанні про витребування доказів, оскільки представник первісного позивача не зазначив чіткий перелік документів (дата, реєстраційний номер), які йому необхідно витребувати.
22.06.2021р. Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було подано заперечення щодо зустрічної позовної заяви.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.06.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 916/842/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "28" липня 2021р. о 12:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 28.07.2021р. о 12:00.
22.07.2021р. до суду Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було надано письмові пояснення до позовної заяви про стягнення заборгованості за договором поставки.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.07.2021р. відкладено розгляд справи по суті на "04" серпня 2021р. о 12:00. Викликано представників сторін у судове засідання для розгляду справи по суті на "04" серпня 2021 р. о 12:00.
04.08.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 11.08.2021р. о 12:20.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.08.2021р. повідомлено первісного позивача по справі №916/842/21: Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл про судове засідання, яке відбудеться "11" серпня 2021 р. о 12:20.
11.08.2021р. судом оголошено перерву до 12.08.2021р. о 10:30.
Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл підтримує заявлений позов та просить суд його задовольнити, поряд з цим заперечує проти заявлених зустрічних вимог Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний в повному обсязі.
Державне підприємство „Морський торговельний порт „Южний наполягає на задоволенні його зустрічного позову та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл в повному обсязі.
У судовому засіданні 12.08.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 20.08.2021р.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл та Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний, суд встановив.
08 грудня 2020 між Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл (постачальник) було укладено Договір поставки № Т/БП-320/20 (надалі - Договір), згідно умов договору постачальник зобов`язався поставити на склад покупця, а покупець - прийняти та оплатити паливо дизельне (далі - товар) за цінами та в кількості, яка вказана у Додатку №1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною даного договору.
Додатком №1 до Договору Сторони визначили, що предметом договору є паливо дизельне ULSD 10 РРМ у кількості 200 т загальною вартістю 4009992,00 грн.
Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна сума Договору складає 4009992,00 грн.
Пунктом 2.1.1 Договору, визначено, що ціна палива зазначена у Додатку №1 (Специфікація) до цього Договору може бути змінена постачальником та покупцем у разі зміни ціни на паливо не більше ніж на 10 відсотків через коливання ціни на паливо на ринку, за умови що зазначена зміна не призведе до збільшення суми визначеної у цьому Договорі. При цьому постачальник або покупець підтверджує зміну ціни на паливо довідкою, наданою ДП „Держзовнішінформ з урахуванням умов постачання.
Положеннями п. 4.1 Договору сторонами було узгоджено, що поставка палива здійснюється протягом 5 робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки (заявки) постачальнику на поставку товару.
Письмова рознарядка (заявка) може направлятися засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим направленням оригіналу письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки (заявки), відправлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватись сторонами Договору. Належним підтвердженням виправлення письмової рознарядки (заявки) та її отримання стороною є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу: звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо.
Згідно до п. 4.2. Договору, датою поставки палива вважається дата передачі палива на склад покупця, яка зазначається у товарно-транспортній накладній.
Пунктом 4.5. Договору визначено, що приймання товару відбувається у відповідності до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою Наказом Мінпаливенерго України, Мінекономіки України, Мінзв`язку України, Держспоживстандарту України від № 281/171/578/155 від 20.05.2008.
Відповідно до п. 5.3.3. Договору, постачальник зобов`язаний до укладання цього Договору внести забезпечення його виконання у розмірі не менше 200499,60 грн. згідно з умовами, зазначеними у тендерній документації. Забезпечення виконання цього Договору повертається постачальнику після виконання постачальником Договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або Договору недійсним, у випадках, передбачених Законом України „Про публічні закупівлі, а також згідно з умовами, зазначеними в Договорі, але не пізніше ніж протягом 5 банківських днів з дати настання зазначених обставин.
Пунктом 7.1 Договору визначено, що він набуває чинності з моменту його укладання і діє до 31.12.2020р, а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього договору, і відповідальності за їх невиконання до повного їх виконання проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.
Як з`ясовано судом, Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл на виконання підпункту 5.3.3 пункту 5.3 Договору внесено на рахунок первісного відповідача забезпечення виконання договору про закупівлю в сумі 200499,60 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4728 від 04.12.2020р.
10.12.2020р. первісним позивачем направлено засобами електронної пошти, та в подальшому засобами поштової відправки Лист щодо збільшення ціни за вих. №130/10-12 від 10.12.2020 року, яким ініційовано здійснити перегляд ціни товару, з урахуванням стрімкого та значного зростання ціни на паливо на ринку України та суттєвою зміною вартості нафти на світовому ринку та зростанням котирувань, які лежать в основі ціноутворення на ринку нафтопродуктів. (а.с. 33, т.1).
14.12.2020р. від первісного відповідача на адресу первісного позивача надійшов лист-відповідь за вих.№7595/12/224/20, яким повідомлено про гостру потребу у поставці товару у кількості 50 т. та вказано, що у найближчим час буде розглянуто питання про збільшення ціни та укладання сторонами Додаткової угоди до договору. (а.с. 35. т.1).
Як було пояснено первісним позивачем, 14.12.2020р. засобом електронного зв`язку ним отримано рознарядку щодо здійснення поставки товару у кількості 50 т., та, як вказує Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл, поставка товару ним була здійснена із наявним значним ризиком проведення господарської операції.
Окремо первісним позивачем було зауважено, що у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, постачальником складено та зареєстровано 15 грудня 2020 року та 16 грудня 2020 року податкові накладні та акцизні накладні. Реєстрація накладних підтверджується квитанціями №2 до них.
Посилаючись на п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України „Про публічні закупівлі та п. 2.1.1 Договору, первісним позивачем було зазначено суду, що станом на 16 грудня 2020 року та в подальшому він не отримав відповіді щодо результатів розгляду Листа про збільшення ціни за договором, текст Додаткової угоди Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний не був направлений, зазначене розглядалось первісним позивачем як безпідставна відмова покупця від розгляду пропозиції постачальника про перегляд ціни в рамках договору та відсутність погодження сторонами істотних умов договору та неможливості виконання договору з незалежних від Товариств з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл причин.
За позицією первісного позивача, відсутність погодження ціни договору, належного оформлення першої рознарядки та не направлення первісним відповідачем оригіналів документів (договір, видаткова накладна, рознарядка, ттн) викликало сумніви у первісного позивача щодо дійсності проведеної поставки та наступна рознарядка була детально розглянута Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл з правової точки зору, задля убезпечення постачальника від значних ризиків під час здійснення господарської операції.
З урахуванням викладеного, Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл встановлено неналежне оформлення рознарядки та таких її недоліків, що не дозволяли розглядати рознарядку як підставу для виникнення зобов`язання первісного позивача здійснити поставку товару, оскільки, як вказує первісний позивач, рознарядка не містила інформації щодо місця поставки, а саме адреси місця поставки товару, даних та копій документів, якими б підтверджувались повноваження підписанта рознарядки, даних щодо узгодження стронами ціни та об`єму поставки, відтиску печатки покупця на рознарядці, що ставило під сумнів повноваження підписантів рознарядки. Крім того, первісним позивачем зауважено суду щодо порушення порядку не тільки оформлення, а і направлення рознарядки (заявки) з боку покупця.
Посилаючись на п. 4.1. Договору, Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл зазначалось суду, що укладеним між сторонами Договором передбачено, що обов`язок постачальника здійснити поставку виникає за умови виконання двох дій з боку первісного відповідача: направлення сканованої копії рознарядки та обов`язкового направлення рознарядки (заявки) поштовим відправленням з описом вкладення у цінний лист.
Первісним позивачем наголошувалось суду, що письмова рознарядка на 50 т. не направлялась Портом та не отримувалась в оригіналі Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл, а рознарядка на 150 т. направлена з порушенням встановленого договором порядку, отже, порушення порядку направлення рознарядки та надання її поза межами строку дії договору призвело до відсутності підстав для виникнення обов`язку щодо поставки товару.
За поясненнями первісного позивача, договором визначено, що лише подання та направлення первісним відповідачем належним чином оформленої письмової рознарядки та отримання її постачальником у межах строку дії договору, є підставою для виникнення зобов`язання зі сторони постачальника щодо здійснення поставки товару, в іншому випадку обов`язок із поставки товару у постачальника не виникає.
16.12.2020р. первісним позивачем повторно направлено звернення щодо перегляду ціни за договором поставки Листом за вих. №136/16-12 від 16.12.2020р. та додано до листа нову Довідку ДП „Держзовнішінформ за № 122/293, якою підтверджено зміну ціни на паливо.(а.с. 36,37, т.1).
23.12.2020р. первісним позивачем направлено Лист щодо порядку здійснення поставки за вих.№ 147/23-12 від 23.12.2020 року, яким повідомлено про необхідність уточнення адреси місця поставки та витребувано оригінали документів, а саме: оригінал договору поставки, оригінал рознарядки, та інших документів.(а.с. 43, т.1).
23.12.2020р. первісний позивач направив Лист щодо збільшення ціни за вих.№144/123-12 за договором поставки та додав Довідку ДП „Держзовнішінформ за №12/90 від 23.12.2020, якою підтверджено зміну ціни на паливо, та ініціював здійснити перегляд ціни на паливо та укласти Додаткову угоду до Договору поставки. Повідомлено про можливість здійснення поставки Товару, згідно отриманої рознарядки, у випадку проведення перегляду ціни із пропорційним зменшенням обсягу поставки. Зазначено, що умови договору про ціну та кількість товару є істотними та не досягнення сторонами цих умов призводить до неможливості виконання договору. (а.с. 39, т.1).
28.12.2020р. первісним позивачем направлено Лист щодо порядку здійснення поставки за вих. №150/28-12, яким повідомлено про необхідність внесення змін до договору поставки, а саме щодо конкретизації місця поставки та внесення адреси місця поставки. (а.с. 47, т.1).
Ґрунтуючи поданий позов, Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було зазначено суду, що враховуючи, що покупцем не направлено належним чином оформлену рознарядку протягом строку дії договору поставки, а саме до 31.12.2020р., це призвело до відсутності зобов`язання постачальника здійснити поставку товару, фактично відсутність оформленої належним чином рознарядки говорить про те, що у постачальника не виникло обов`язку здійснювати поставку за договором та у такому разі відбулося фактичне виконання Договору. Датою такого виконання вважається 31 грудня 2020 року. Повернення забезпечення виконання договору та виконання покупцем зобов`язання з повернення внесеного постачальником забезпечення мало відбутися не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з здати його виконання, тобто протягом 5 (п`яти) банківських днів, що починає відлік 01 січня 2021 року. Останній день для повернення забезпечення виконання договору -12 січня 2021 року.
06.01.2021р. первісний позивач звернувся з листом до покупця з вимогою про повернення внесеного забезпечення виконання договору за вих.№06/06-01 в розмірі 200499,60 грн. та з вимогою направити оригінали документів, створених в процесі цього виконання, а саме договір. (а.с. 50,51, т.1).
13.01.2021р. первісний позивач знову звернувся з листом до покупця з вимогою про повернення внесеного забезпечення виконання договору за Вих.№08/13-01 від 13.01.2021 року в розмірі 200499,60 грн. (а.с. 55, т.1).
Також, первісним позивачем було зазначено суду, що він керуючись умовами договору діяв у відповідності до діючого законодавства та укладеного сторонами договору поставки. Виконання умов договору здійснювалося первісним позивачем із дотриманням чинного законодавства та з урахуванням укладеного сторонами договору.
Враховуючи закінчення строку дії договору, відсутність належним чином оформленої рознарядки на поставку, проведення первісним позивачем виконання договору належним чином та у відповідності до його умов, та з урахуванням п.5.3.3 Договору, у первісного відповідача виникло зобов`язання здійснити повернення отриманого забезпечення виконання договору у строки, що обумовлені ним та ЗУ „Про публічні закупівлі.
Приймаючи до уваги викладене та зазначене, первісним позивачем було здійснено нарахування 3% річних за період з 13.01.2021р. по 22.03.2021р. на суму 200499,60 грн. та сума 3% річних становить 1120,60 грн., також нарахування інфляційних втрат було проведено за період з січня 2021р. по лютий 2021р. на вказану суму та сума інфляційних нарахувань становить 4631,54 грн.
Надаючи відзив на первісну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл, первісним відповідачем - Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний було зазначено суду наступне.
Первісний відповідач зазначає, що 16.12.2020р., відповідно до п. 4.1. Договору, на електронну адресу первісного позивача було направлено рознарядку №224-63/13 від 16.12.2020р. та оригінал рознарядки було скеровано поштовим відправленням, листом з описом вкладення та враховуючи, що 16.12.2020р. постачальником електронною поштою була отримана рознарядка №224-63/13 від 16.12.2020р., первісний позивач був зобов`язаний здійснити поставку товару у кількості 150т на суму 3007494,00 грн. з ПДВ у строк до 23.12.2020р.
Первісним відповідачем було зазначено суду, що 22.12.2020р. на електронну пошту первісного позивача було направлено лист №7855/12/224/20 від 22.12.2020р., в якому було зазначено про необхідність терміново розпочати поставку дизельного палива згідно умов Договору, проте, як вказує первісний відповідач, товар згідно рознарядки №224-63/13 від 16.12.2020р. поставлено не було.
Також, посилаючись на п. 1.1., п. 7.1., п. 8.2. Договору, ст. 631, 599 ЦК України, ч. 7 ст. 180, ст. 193 ГК України, та спростовуючи твердження первісного позивача, первісним відповідачем було зазначено суду, що поставка товару та його прийняття покупцем в обсязі, визначеному Договором, відповідно до рознарядки №224-63/13 від 16.12.2020р., може бути здійснена й після 31.12.2020р.
За міркуванням первісного відповідача, приймаючи до уваги, що зобов`язання первісного позивача щодо поставки товару у кількості 150т на суму 3007494,00 грн. не виконано, відсутній факт виконання Договору, та відповідно, відсутні підстави задля повернення забезпечення виконання Договору, згідно п. 5.3.3. такого Договору.
Крім того, первісним відповідачем надавались пояснення стосовно тверджень первісного позивача щодо неналежного оформлення рознарядки №224-63/13 від 16.12.2020р. з боку Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний та зазначалось суду, що 14.12.2020р., відповідно до п. 4.1. Договору на електронну адресу первісного позивача було направлено рознарядку №224-63/ від 14.12.2020р. на поставку дизельного палива у кількості 50т, та вищевказана рознарядка була виконана постачальником, а вона, як вказує первісний відповідач, була аналогічна рознарядці №224-63/13 від 16.12.2020р., яка, в свою чергу, є невиконаною.
Також первісним відповідачем зазначалось, що з боку Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний надавались вичерпні відповіді на листи Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл щодо коливання вартості дизельного палива.
Щодо внесення змін до Договору, враховуючи коливання вартості дизельного палива, то первісним відповідачем було зазначено суду, що у разі необґрунтованої, як то вважає первісний позивач, відмови Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний від укладання додаткової угоди про збільшення вартості товару, Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було наділене правом вимоги про зміну договору у судовому порядку.
Крім зазначеного, окремо Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний були надані свої заперечення та висловлено свою думку щодо заявлених первісним позивачем пені та штрафу, на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України.
Надаючи відповідь на відзив Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний на первісну позовну заяву, первісним позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл, було зазначено суду наступне.
У урахуванням викладених у позовній заяві обставин, первісним позивачем було зазначено суду, що відсутність погодження ціни договору, неналежного оформлення першої рознарядки та не направлення первісним відповідачем оригіналів документів викликало сумніви у Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл щодо дійсності проведеної поставки та наступна рознарядка була детально розглянута первісним позивачем з правової точки зору задля убезпечення постачальника від значних ризиків під час здійснення господарської операції та, за посиланням первісного позивача, він зі своєї сторони здійснив всі можливі дії щодо проведення виконання договору належним чином, проте, такі дії залишились без уваги.
Первісним позивачем надавались пояснення про неналежне оформлення та направлення другої рознарядки на поставку та зазначалось суду, що спірна рознарядка не містить інформації про місце поставки товару, в ній відсутні дані та не додані копії документів, яким підтверджено повноваження підписантів, відсутнє узгодження сторонами ціни та об`єму поставки, відсутня печатка покупця а також порушено порядок направлення.
Первісний позивач звертає увагу на тому, що договором поставки чітко передбачено, що обов`язок постачальника здійснити поставку виникає за умови виконання двох дій з боку первісного відповідача: направлення сканованої копії рознарядки та обов`язкового направлення рознарядки (заявки) поштовим відправленням з описом вкладення у цінний лист, і звертає увагу на відсутності у матеріалах справи будь-яких доказів направлення рознарядок, а саме опису вкладення, яким би підтверджувалось направлення рознарядок Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний.
Також первісним позивачем були надані пояснення та зазначено суду, що наданий первісним відповідачем опис вкладення до дозволяє ідентифікувати документ, який був направлений, відсутній поштовий чек про оплату за здійснення поштового відправлення, та, як вказує первісний позивач, подання скрін-шоту з електронної пошти не є звітом серверу про відправлення електронного листа, як це визначено п. 4.1. Договору.
Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було зауважено суду, що в рамках укладеного договору з Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний обов`язок щодо здійснення будь-яких поставок не виникав, ані по поставці за рознарядкою у 50т, оскільки, як вказує первісний позивач, ним на власний ризик та за власною ініціативою було здійснено поставку, через відсутність належної заявки та неналежне її оформлення, ані за рознарядкою на 150т через тотожні дефекти та з неналежним направленням.
Також первісним позивачем було зазначено суду, що належним чином оформлена рознарядка на поставку товару у кількості 150 т та у кількості 50т покупцем в межах строку дії договору, тобто до 31.12.2020р., не подавались, у тому числі засобами поштового зв`язку не отримувались, як наслідок, обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл здійснити поставку взагалі не виникав.
Крім того, первісним позивачем були надані додаткові пояснення в обґрунтування своєї позиції щодо заявлених до стягнення штрафу та пені.
Відповідно до поданих заперечень первісним відповідачем - Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний було зазначено суду наступне.
Як вказує первісним відповідач, первісний позивач зазначає, що строк дії Договору закінчився 31.12.2020 у відповідності до п. 7.1 Договору, а відтак вчиняти будь-які дії щодо поставки товару, після закінчення цього строку, є неможливим, однак, вищевказане не відповідає дійсності.
За посиланням первісного відповідача, враховуючи те, що 16.12.2020р. постачальником електронною поштою була отримана рознарядка № 224-63/13 від 16.12.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було зобов`язане здійснити поставку товару у кількості 150 т на суму 3007494, 00 грн з ПДВ у строк до 23.12.2020р.
Також було зазначено суду, що 22.12.2020р. на електронну пошту Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було надіслано лист № 7855/12/224/20 від 22.12.2020, в якому, з огляду на кінцевий строк поставки 23.12.2020р., зазначено про необхідність терміново розпочати поставку дизельного палива згідно умов Договору.
За поясненнями первісного відповідача, згідно з п. 1.1, п. 7.1., 8.2. Договору, постачальник зобов`язується поставити на склад покупця, а покупець - прийняти та оплатити паливо дизельне за цінами та у кількості, які вказані в Додатку № 1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною даного Договору. Договір набуває чинності з моменту його укладання і діє по 31.12.2020, а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього Договору, і відповідальності за їх невиконання - до повного їх виконання проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки. Всі зміни та доповнення до Договору оформлюються шляхом підписання додаткової угоди.
Також було зазначено суду, з посиланням на п. 7.1. Договору, що строк дії договору обумовлений не лише конкретною датою, а й вказівкою на дії сторін з повного виконання своїх зобов`язань.
За твердженнями первісного відповідача, відмова Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл від виконання вказаного обов`язку, зокрема, шляхом надсилання на адресу відповідача листів від 06.01.2021р. № 06/06-01 та від 13.01.2021р. №08/13-01 із проханням повернути суму грошового забезпечення до повного виконання своїх зобов`язань, фактично призводить до зміни ним умов договору в односторонньому порядку або односторонньої відмови від виконання його умов.
Крім того, первісним відповідачем були надані пояснення та зазначено суду, що поставка товару та його прийняття покупцем в обсязі, визначеному Договором, може бути здійснена й після 31.12.2020р. В свою чергу, невиконання первісним позивачем своїх обов`язків щодо поставки товару у обсязі, визначеному у Специфікації (Додаток № 1 до Договору № Т/БП-320/20 від 08.12.2020р., свідчить про ненастанна та відсутність у первісного відповідача обов`язку з повернення грошового забезпечення на підставі підпункту 5.3.3 пункту 5.3 вказаного Договору. А відтак, відсутнє й право у Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл вимагати повернення грошового забезпечення у розмірі 233920,68 грн. та нараховувати пеню, 3 % річних та інфляційні втрати на суму прострочення.
Також, первісним відповідачем було зазначено суду, що оскільки умовами Договору не встановлений розмір пені та штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання, а ч. 6 ст. 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію, немає підстав для застосування такої міри відповідальності як договірна санкція за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та законі, а відтак позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.
Поряд з цим, у поданому зустрічному позові Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний до Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2375920,26 грн., вказується наступне.
Зустрічний позивач зазначає, що відповідно до п. 4.1 Договору, на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було направлено рознарядку №224-63/13 від 16.12.2020р.
Враховуючи те, що 16.12.2020р. постачальником електронною поштою була отримана рознарядка №224-63/13 від 16.12.2020., Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було зобов`язане здійснити поставку товару у кількості 150т на суму 3007494,00 грн. з ПДВ у строк до 23.12.2020р.
За ґрунтуванням зустрічного позивача, 22.12.2020р. на електронну пошту Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було надіслано лист № 7855/12/224/20 від 22.12.2020р. в якому, з огляду на кінцевий строк поставки 23.12.2020р., зазначено про необхідність терміново розпочати поставку дизельного палива згідно умов Договору, проте, товар згідно вищезазначеної рознарядки так і не було поставлено Державному підприємству „Морський торговельний порт „Южний.
Надалі, зустрічний позивач звернувся до зустрічного відповідача з претензією за вих. №663/01/102/21 від 27.01.2021р. про стягнення штрафних санкцій за порушення строку виконання зобов`язання з поставки товару. (а.с. 196,199, т.1).
Листом за вих. № 21-04-02 від 04.02.2021р. постачальником повідомлено щодо відмови у задоволенні вищезазначеної претензії. (а.с. 200, 201, т.1).
Пунктом 7.1. Договору визначено, що Договір набуває чинності з моменту його укладання і діє по 31.12.2020р. а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього Договору, і відповідальності за їх невиконання - до повного їх виконання проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.
Пунктом 6.2. Договору встановлено, то за порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків вказаної вартості.
Зустрічним позивачем було здійснено нарахування пені 0,5% на суму 3007494,00грн. за період з 24.12.2020р. по 30.04.2021р., розмір пені становить 1924796,16 грн.. а також заявлено до стягнення штраф у розмірі 451124,10 грн., що становить 15% від 3007494,00грн.
Зустрічні позовні вимоги Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний направлено на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл пені у розмірі 1924796,16 грн. та штрафу у розмірі 451124,10 грн.
Надаючи відзив на зустрічну позовну заяву Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний, зустрічним позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл, було пояснено суду наступне.
Так, п. 7.1. Договору сторонами було узгоджено, що договір набуває чинності з моменту його укладання і діє до 31.12.2020р., а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього договору і відповідальність за їх невиконання до повного їх виконання проведеного належним чином і за вимогою кредитора про відшкодування збитків і сплати неустойки, та зауважено суду, що 14.12.2020р. зустрічним відповідачем було отримано рознарядку зустрічного позивача щодо здійснення поставки товару у кількості 50т та поставка товару за рішенням зустрічного відповідача була здійснена із наявним значним ризиком проведення господарської операції, при цьому, Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було зазначено суду, що вказана рознарядка не породжувала для зустрічного відповідача обов`язку виконувати рознарядку та здійснювати поставку, оскільки у порядку, визначеному договором не отримувалась зустрічним відповідачем, та містила суттєві порушення щодо порядку її оформлення та подання, та, як вказує зустрічний відповідач, зустрічним позивачем не доведено факт направлення такої рознарядки та оформлення її належним чином.
Зверталась увага суду зустрічним відповідачем та акцентувалось на відсутності в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист, яким би могло підтверджуватись направлення Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний рознарядки від 14.12.2020р. та рознарядки від 16.12.2020р., крім того, як вказує зустрічний відповідач, відсутні поштові чеки, якими було б підтверджено дійсну відправку документів.
Також зустрічним відповідачем було зазначено суду, що долучений Лист-відповідь щодо перегляду ціни за договором поставки вих. №7695/12/224/20 не був отриманий Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл та подані Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний докази не можуть підтверджувати факт направлення/отримання цього листа, оскільки долучений скріншот вказує про відправку листа-відповіді, що мають інші реквізити та лише 15.01.2021р., як вказує зустрічний відповідач, зустрічним відповідачем були направлені відповіді на запити, пропозиції та уточнення даних рознарядки, які були скеровані Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл задля забезпечення здійснення поставки в рамках укладеного договору.
Також, зустрічним відповідачем були надані пояснення про неналежне оформлення та направлення рознарядки на поставку та, посилаючись на п. 4.1. Договору, було зазначено суду, що договором передбачено, що обов`язок постачальника здійснити поставку виникає за умови виконання двох дій з боку Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний, таких як направлення сканованої копії рознарядки, з обов`язковим направленням рознарядки (заявки) поштовим відправленням з описом вкладення у цінний лист.
Крім того, зустрічним відповідачем було зазначено суду щодо відсутності підстав для нарахування штрафних санкцій.
Надаючи відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл на зустрічну позовну заяву, зустрічним позивачем Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний, було зазначено суду наступне.
Так, умовами Договору поставки № Т/БП-320/20 від 08.12.2020р. визначено, що постачальник зобов`язався поставити на склад покупця, а покупець - прийняти та оплатити паливо дизельне (далі іменоване - паливо, товар) за цінами та у кількості, які вказані в Додатку № 1 до даного Договору, що є невід`ємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).
Посилаючись на розділ 10 Договору, зустрічним позивачем було зазначено суду, що обов`язок з поставки товару виникає у зустрічного відповідача після надіслання зустрічним позивачем, у передбачений Договором спосіб, письмової рознарядки на його поставку, що є дозволом на поставку та свідчить про готовність покупця прийняти товар.
За поясненнями зустрічного позивача, листом за вих. № 144/23-12 від 23.12.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл підтверджено отримання рознарядки № 224-63/13 від 16.12.2020р. та висловлено прохання щодо її скасування з боку підприємства.
Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний було зазначено суду, що 17.12.2020р. листом за вих. № 7695/12/224/20 (надіслано на електронну адресу постачальника), у відповідь на лист від 16.12.2020 за вих. № 136/16-12 щодо коливання вартості дизельного палива на ринку, було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл щодо відсутності об`єктивних обставин для внесення змін до Договору, враховуючи те, що порівняльний період з 18.11.2020р. по 09.12.2020р. є необґрунтованим, оскільки Договір було підписано сторонами 08.12.2020р. Вищенаведений факт спростовує твердження зустрічного відповідача, про те, що ним не отримано від Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний жодної відповіді, зокрема, на лист від 16.12.2020 за вих. № 136/16-12 щодо перегляду ціни Договору. До того ж, долучений до матеріалів справи скріншот листа від 17.12.2020 за вих. № 7695/12/224/20 вказує про відправку листа-відповіді саме по Договору поставки №Т/БП-320/20 від 08.12.2020.
В подальшому, як вказує зустрічний позивач, ним також надавались вичерпні відповіді на листи Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл.
Надаючи заперечення на відповідь на відзив щодо зустрічної позовної заяви Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний, Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл надавались пояснення підстав для настання відповідальності та було зазначено суду, що спірна рознарядка не породжувала для зустрічного відповідача обов`язку виконувати її та здійснювати поставку, оскільки у порядку, визначеному Договором не отримувалась зустрічним відповідачем, та містила суттєві порушення щодо порядку її оформлення та подання, і покупцем не доведено факту направлення такої рознарядки і оформлення її належним чином.
Також зустрічним відповідачем були надані пояснення щодо порядку нарахування Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний штрафних санкцій.
Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл та Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Загальною засадою цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).
Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, правовідносини між Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний, як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл, як постачальником, виникли на підставі укладеного між ними 08 грудня 2020 року Договору поставки № Т/БП-320/20.
Судом встановлено, що на виконання підпункту 5.3.3 пункту 5.3 Договору від 08.12.2020р., первісним позивачем внесено на рахунок Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний забезпечення виконання договору про закупівлю 5 % вартості договору, а саме 200499,60 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4728 від 04.12.2020.
Факт отримання вказаної рознарядки електронною поштою Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл не заперечується, поряд з цим, за поясненнями первісного позивача, оригінал вказаної рознарядки поштовим відправленням з описом вкладення у цінний лист ним не отримувався.
Положеннями п. 4.1 Договору сторонами було узгоджено, що поставка палива здійснюється протягом 5 робочих днів з дати направлення покупцем письмової рознарядки (заявки) постачальнику на поставку товару.
Письмова рознарядка (заявка) може направлятися засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою з обов`язковим направленням оригіналу письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення). Письмові рознарядки (заявки), відправлені факсом або електронною поштою, мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути подані до судових інстанцій в якості належних доказів і не можуть спростовуватись сторонами Договору. Належним підтвердженням відправлення письмової рознарядки (заявки) та її отримання стороною є звичайне технічне підтвердження покупця про відправлення документу: звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо.
Приймаючи до уваги умови та зміст укладеного між сторонами Договору, суд зазначає, що положеннями п. 4.1. Договору обумовлено, що обов`язок покупця по направленню рознарядки складається із двох одночасних, обов`язкових його дій, які повинні сприйматися нерозривними у контексті направлення рознарядки постачальнику товару, а саме: це направлення письмової рознарядки факсом або на електронну адресу постачальника та обов`язкове направлення оригіналу письмової рознарядки поштовим відправленням (листом з описом вкладення).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
На спростування доводів та тверджень відповідача по первісному позову, суд зазначає, що укладений між сторонами договір має двосторонній характер, тобто певні обов`язки покладаються як на одну, так і на іншу сторону, в рівній мірі, отже у такому зобов`язанні кожна із сторін одночасно є боржником, та кредитором. З точки зору виконання такі зобов`язання є зустрічними, оскільки виконання свого обов`язку однією із сторін обумовлюється виконанням і другою стороною свого обов`язку також. Виконання зустрічних зобов`язань передбачає виконання кожною із сторін свого обов`язку у порядку, встановленому, в даному випадку, договором поставки. Якщо ж одна із сторін зобов`язання не виконує свого обов`язку у порядку і строки, встановлені договором, то, відповідно, друга сторона має право або зупинити виконання свого обов`язку, або відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.
Приймаючи до уваги умови та положення п. 4.1. Договору та наявні в матеріалах справи докази, судом за час розгляду даної справи встановлено, що Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний не дотриманий порядок, встановлений вищезазначеним пунктом договору, оскільки письмова рознарядка поштовим відправленням (листом з описом вкладення) не направлялася, а з урахуванням приписів умов договору на покупця покладено обов`язок скерування рознарядки (заявки) засобами факсимільного зв`язку або електронною поштою саме з обов`язковим направленням оригіналу такої письмової рознарядки (заявки) поштовим відправленням (листом з описом вкладення), чого, як встановлено судом, первісним відповідачем не було здійснено.
Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, щодо невиконання Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний вимог п. 4.1. Договору щодо належного скерування оригіналу письмової рознарядки (заявки) до постачальника, суд приходить до висновку, що порушення покупцем порядку направлення рознарядки (заявки) на отримання товару - свідчить про відсутність у постачальника обов`язку щодо поставки товару.
Крім того, суд зазначає, що з умов Договору та змісту рознарядки вбачається, що місце виконання зобов`язання з поставки нафтопродуктів сторонами належним чином не визначено, також воно є невстановленим у розумінні абзацу 2 ч. 1 ст. 532 ЦК України, і матеріали справи не містять доказів, що протягом строку дії договору, первісним відповідачем було повідомлено постачальника про місце поставки товару та складу.
Пунктом 7.1. укладеного між сторонами Договору поставки визначено строк його дії, а саме - по 31.12.2020 року.
Первісний позивач, як на підставу своїх вимог щодо повернення забезпечення виконання договору, посилався на закінчення строку дії договору та належне його виконання, відсутність обов`язку із поставки, що виник в межах строку дії договору.
Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Аналогічна норма міститься у Господарському кодексі України, а саме ч. 1 ст. 202 вказує, що господарське зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.1 ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Суд зазначає, що аналізуючи умови розділів 5-7 Договору поставки, дійшов висновку про пов`язаність можливості реалізації сторонами своїх прав виключно в час дії договору, а отже наявність певних зобов`язань у іншої сторони згідно до умов договору існує виключно за такими обов`язками, що виникли у період строку його дії, після реалізації іншою стороною своїх прав, направлених на належне подальше виконання умов договору. Таким чином, на думку суду, така дія покупця як направлення замовлення (рознарядки) з метою отримати в подальшому товар, могла бути реалізована виключно під час дії договору, тобто, до 31.12.2020 року, а отже, з урахуванням висновків суду щодо відсутності належного доведення з боку первісного відповідача факту направлення рознарядки, як то було встановлено договором, в межах строку його дії, суд погоджується з доводами первісного позивача щодо відсутності виникнення у нього за час дії договору будь-яких обов`язків, встановлених договором щодо здійснення поставки.
З урахуванням викладеного, судом не приймаються до уваги доводи первісного відповідача щодо необхідності застосування Висновків Верховного Суду по справі №910/9072/17 про існування зобов`язання постачальника поза межами строку дії договору, оскільки правовідносини, описані в рамках справи №910/9072/17 виникли на підставі договору підряду та вказують про те, що обов`язок сторони вчинити певні дії виник в межах строку дії договору, а у даній справі №916/842/21 - зобов`язання виникли на підставі договору поставки та обов`язок з поставки товару у постачальника в межах строку дії договору не виник взагалі.
Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Для застосування Висновків Верховного Суду у справі №910/9072/17 має бути встановлено факт виникнення зобов`язання постачальника здійснити поставку в межах строку дії договору, а саме до 31.12.2020р., а за відсутністю встановлення таких обставин, договір вважається виконаним належним чином.
З урахуванням висновків суду, що наведено вище, матеріалами справи встановлено, що обов`язок первісного позивача щодо здійснення поставки товару у кількості 150 т не можна вважати таким, що виник, оскільки первісним відповідачем порушено умови договору щодо порядку направлення рознарядки та фактично в односторонньому порядку відмовлено у проведенні виконання та досягнення згоди з істотних умов договору.
Відповідно до п. 5.3.3. Договору, зокрема, забезпечення виконання договору повертається постачальнику після виконання постачальником договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або Договору недійсними, у випадках, передбачених Законом України „Про публічні закупівлі, а також згідно з умовами, зазначеними в Договорі, але не пізніше ніж протягом 5 банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Приймаючи до уваги, що покупцем не направлено належним чином оформлену рознарядку протягом строку дії договору поставки, саме до 31.12.2020р., що призвело до відсутності зобов`язання постачальника здійснити поставку товару та фактично відсутність оформленої належним чином рознарядки свідчить про те, що фактичні зобов`язання сторін припиняються у зв`язку з закінченням строком дії договору, в межах якого не реалізовані права та обов`язки іншої сторони, направлені на виникнення певних зобов`язань у іншого учасника договірних стосунків, обов`язок з повернення забезпечення виконання договору має відбутися не пізніше 5 банківських днів з дати виконання тих зобов`язань, що мали місце, тобто протягом 5 банківських днів після закінчення строку дії договору, що починає відлік 01 січня 2021 року та останній день для повернення забезпечення виконання договору - 12 січня 2021 року.
Крім того, матеріали справи містять Листи первісного відповідача від 06 січня 2021 року, яким підтверджено що постачальник звертався до покупця з вимогою про повернення внесеного забезпечення виконання договору за Вих.№06/06-01 від 06.01.2021 року в розмірі 200499,60 грн. та з вимогою направити оригінали документів, створених в процесі цього виконання, а саме договір. Також, 13 січня 2021 року первісний позивач звернувся з листом до покупця з вимогою про повернення внесеного забезпечення виконання договору за Вих.№08/13-01 від 13.01.2021 року в розмірі 200499,60 грн.
З урахуванням всього вищевикладеного, дослідивши обставини спору, а також наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл про стягнення суми забезпечення виконання договору у розмірі 200499,60 грн.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Первісним позивачем було здійснено нарахування 3% річних за період з 13.01.2021р. по 22.03.2021р. на суму 200499,60 грн. та сума 3% річних становить 1120,60 грн., також нарахування інфляційних втрат було проведено на за період з січня 2021р. по лютий 2021р. на вказану суму та сума інфляційних нарахувань становить 4631,54 грн.
Суд, переривши розрахунок позивача щодо сплати відповідачем 3% річних та інфляційних втрат, вважає такі розрахунки вірними, а вимоги про стягнення правомірними.
Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ст. 229 Господарського Кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
В силу частини другої статті 20 Господарського кодексу України, захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч.2ст.231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.
Приймаючи до уваги вищевикладене, та з урахуванням що наразі первісним відповідачем допущено прострочення виконання саме грошового зобов`язання, та такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як штраф та пені, сторонами не було забезпечено в укладеному між ними договорі, судом у вимозі про стягнення пені і штрафу відмовляється.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл зі стягненням з Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний суми забезпечення виконання договору у розмірі 200499,60грн., 3% річних у розмірі 1120,60 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4631,54грн.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 3093,78 грн. покладаються на відповідача.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно до ч. п. 5 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.
Приймаючи до уваги подання до суду позивачем заяви в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України, згідно якої останній просив суд призначити судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зазначивши, що докази, на підставі яких суд зможе встановити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд вважає за необхідне визначити дату судового засідання задля розгляду такої заяви позивача.
Щодо зустрічних позовних вимог Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний до Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл про стягнення штрафних санкцій у розмірі 2375920,26 грн., суд зазначає наступне.
В обґрунтування поданого позову зустрічним позивачем зазначалось суду, що Товариством з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл було допущено неналежне виконання Договору в частині здійснення поставки палива у визначений строк, що призвело до порушення прав Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний та надало можливість останньому, керуючись п. 6.2. Договору, здійснити нарахування пені та заявити до стягнення штраф.
Як вже встановлено судом, Державним підприємством „Морський торговельний порт „Южний не було дотримано вимог п. 4.1. щодо належного скерування рознарядки (заявки), у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що порушення останнім порядку направлення рознарядки свідчить про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл обов`язку щодо поставки товару.
Приймаючи до уваги, що судом за час розгляду справи встановлено, що обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл щодо здійснення поставки товару у кількості 150 т не виник, оскільки зустрічним позивачем порушено умови договору щодо порядку направлення рознарядки, суд не вбачає підстав задля застосування п. 6.2. Договору, яким встановлено, що за порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ятнадцяти відсотків вказаної вартості, оскільки фактично таке зобов`язання у зустрічного відповідача за час дії укладеного між сторонами Договору не виникло.
Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний не підлягають задоволенню судом у зв`язку з їх не відповідністю фактичним обставинам справи, вимогам чинного законодавства, недоведеністю та безпідставністю, у зв`язку з чим, в задоволенні зустрічного позову судом відмовляється.
Керуючись ст.ст. 123, 126, ч. 8 ст. 129, ч.1. ч. 2 ст. 221, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України
1.Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл задовольнити частково.
3.В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл відмовити.
4.У задоволенні зустрічних позовних вимог Державного підприємства „Морський торговельний порт „Южний відмовити в повному обсязі.
6.Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл на 20 серпня 2021р. о 12:00 з повідомленням учасників справи. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Одеської області за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, в залі судових засідань №16 (5 поверх), тел. 0(482)307-973.
4.Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю „Софія Ойл строк для подання доказів щодо розміру, понесених ним судових витрат - 5 днів після ухвалення рішення суду.
Повний текст рішення складено 20 серпня 2021 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко