ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/6/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: Л.О. Будішевської, С.В. Таран,

при секретарі судового засідання: І.М. Станковій,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: С.А. Дубовка

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2021 (суддя С.П. Желєзна, м.Одеса, повний текст складено 22.04.2021)

у справі №916/6/21

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом»

про стягнення 430045,24 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до господарського суду із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управдом» (далі по тексту ТОВ «Управдом») про стягнення заборгованості у загальному розмірі 430045,24грн., яка складається із пені у розмірі 318007,62 грн., трьох відсотків річних у розмірі 62354,42 грн., збитків від інфляції у розмірі 49683,20 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати вартості поставленого природного газу за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу №7552/18-ТЕ-23 від 12.10.2018.

Заперечуючи проти позову, відповідач, із посиланням на умови договору №7552/18-ТЕ-23 від 12.10.2018, якими встановлено порядок розподілу грошових коштів за умови наявності заборгованості за попередні періоди, зазначив про наявність у позивача обов`язку розподіляти оплачені кошти, в першу чергу, в рахунок сплати штрафних санкцій, після відсутності заборгованості за якими кошти мають спрямовуватись в рахунок оплати вартості поставленого газу. Проте, враховуючи відсутність у ТОВ «Управдом» заборгованості з оплати вартості поставленого газу, підстави для нарахування позивачем пені, 3% річних та збитків від інфляції відсутні. Крім того, із посиланням на приписи статті 233 Господарського кодексу України, відповідач зазначив, що розмір заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій є надмірним, а, отже, наявні передбачені законом підстави для їх зменшення судом на підставі клопотання відповідача.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.04.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 31800,00 грн., три відсотки річних у розмірі 62354,42 грн., збитки від інфляції у розмірі 49683,20 грн. та судовий збір у розмірі 6450,68 грн. В решті позову відмовлено.

Суд першої інстанції, проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції, трьох відсотків річних та пені, заявленої до стягнення, зазначив про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність правових підстав для присудження до стягнення нарахованих позивачем сум інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.

Місцевим господарським судом критично оцінено доводи відповідача про відсутність у позивача правових підстав для нарахування пені, 3% річних та збитків від інфляції із посиланням на відсутність заборгованості з оплати вартості поставленого природного газу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження нарахування АТ «НАК «Нафтогаз України» відповідачу пені, 3% річних та збитків від інфляції на дату оплати відповідачем вартості придбаного природного газу, а, отже, позивачем було правомірно зараховано сплачені відповідачем кошти в рахунок погашення основного боргу. При цьому, судом зазначено, що умови договору №7252/18-ТЕ-23 від 12.10.2018, а також приписи чинного законодавства як не обмежують права кредитора нараховувати пеню, 3% річних та збитки від інфляції після виконання грошового зобов`язання, так і не встановлюють обов`язку здійснювати їх нарахування до моменту виконання грошового зобов`язання.

Вирішуючи питання про розмір пені, який підлягає стягненню з ТОВ «Управдом» на користь АТ «НАК «Нафтогаз України», місцевий господарський суд, врахувавши надане законом право суду на зменшення розміру штрафних санкцій, заявлених до стягнення, приймаючи до уваги здійснення ТОВ «Управдом» господарської діяльності з надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню, відшкодування вартості яких залежить безпосередньо від виконання споживачами власних обов`язків, приймаючи до уваги сплату відповідачем всього розміру вартості поставленого позивачем природного газу до моменту звернення позивача до суду із даними позовними вимогами, яка постійно погашалась відповідачем великими сумами та періоди прострочення її погашення є незначними, керуючись приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 233 Господарського кодексу України, принципом збалансованості інтересів сторін, дійшов висновку про зменшення розміру нарахованої позивачем пені до суми 31800,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Одеської області від 12.04.2021 у даній справі, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 286207,62грн. скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального права (статті 625 Цивільного кодексу України) та процесуального права (статей 236, 238 Господарського процесуального кодексу України), не дослідження судом усіх істотних обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідач, укладаючи договір постачання природного газу, взяв на себе зобов`язання у разі прострочення виконання умов договору нести відповідальність у вигляді пені у розмірі, визначеному цим договором.

Також, як зазначено скаржником, виходячи із приписів частини першої статті 625 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема, споживачів. Не міститься і в умовах договору умови про те, що виконання умов договору ставиться в залежність від третіх осіб. Водночас, відповідачем вказано, що прострочення виконання зобов`язання за договором перед позивачем є невчасні розрахунки споживачів.

Апелянт вказав про те, що зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги майновий стан сторін і оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, врахувати інтереси обох сторін, дослідити належні докази в обґрунтування наведеного відповідачем. Натомість, відповідачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача виконати взяті на себе зобов`язання.

АТ «НАК «Нафтогаз України» наголосило на тому, що суд, зменшуючи розмір пені майже на 90%, таким чином ототожнив зменшення розміру пені з повним звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання, передбаченим статтею 218 Господарського кодексу України, тоді як зі змісту статті 233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільнення його від відповідальності.

На переконання скаржника, зменшення розміру пені майже на 90% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Вищенаведене та з урахуванням обставин стосовно того, що відсутність вини відповідача у виникненні боргу, його важкий фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки, а також невиконання судом вимог закону щодо оцінки майнового стану та інших інтересів сторін, на думку апелянта, призвели до порушення статті 233 Господарського кодексу України, статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.

Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 поновлено АТ «НАК «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2021 у справі №916/6/21; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; встановлено учасникам справи строк до 22.06.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи; попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2021 у справі № 916/6/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, постановлено розглянути апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2021 у справі №916/6/21 у розумний строк; розгляд справи №916/6/21 призначено на 17.08.2021 об 11:00 год.

22.06.2021 відповідач на адресу суду апеляційної інстанції надав відзив на апеляційну скаргу (за вх.№2314/21/Д1 від 22.06.2021), в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Управдом» зазначило, що на момент подачі позову у нього була відсутня заборгованість чи невиконане грошове зобов`язання за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу від 12.10.2018. Відповідач, з посиланням на пункт 6.4. договору, згідно із яким грошові кошти зараховуються спочатку на погашення інфляційних нарахувань, відсотків річних, пені, штрафів, і тільки після цього грошові кошти зараховуються за поставлений природний газ, вважає, що за договором від 12.10.2018 відсутні зобов`язання зі сплати інфляційних нарахувань, відсотків річних, пені. За вказаних обставин відповідач вважає, що позов, і, відповідно, апеляційна скарга позивача не підлягають задоволенню.

Також відповідачем наголошено на тому, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій (пені) надмірно великий. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Більш того, як зазначено відповідачем з посиланням на правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

16.08.2021 на електронну пошту суду апеляційної інстанції надійшло клопотання скаржника про розгляд справи за відсутності його представника, який не зможе з`явитися в судове засідання, призначене на 17.08.2021 об 11:00 год. у зв`язку з великою завантаженістю працівників юридичного департаменту АТ «НАК «Нафтогаз України», які здійснюють представництво інтересів позивача в судових органах. Вказане клопотання також обґрунтоване запровадженням постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 карантину на території України.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 16.08.2021 клопотання скаржника задоволено та постановлено здійснювати розгляд справи за відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на зміст апеляційної скарги, Південно-західний апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні судом першої інстанції позовних вимог про стягнення пені в розмірі 286207,62грн.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (частина 2 статті 216 Господарського кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція наведена постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 916/880/20.

Відповідно до положень статті 3, частини третьої статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

З огляду на викладене, на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, частини першої статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.

За змістом пункту 1.2. договору постачання природного газу №7252/18-ТЕ-23 від 12.10.2018, ТОВ «Управдом» має право використовувати отриманий від позивача природний газ виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТОВ «Управдом» є комплексне обслуговування об`єктів.

Згідно із довідкою відповідача від 16.02.2021, ТОВ «Управдом» надає послуги щодо комплексного обслуговування об`єктів багатоквартирних будинків у м.Одесі, розташованих по вулицям: Середньофонтанська, 30/1; Гагарінське плато, 5/3; Теніста, 9/12; Грушевського, 39/1, корп. 3, 4, 5; Люстдорфська дорога, 140/1. Заборгованість мешканців багатоквартирних будинків за надані відповідачем послуги складає 7332977,00 грн.

Отже, як правильно зазначено місцевим господарським судом, можливість своєчасного виконання відповідачем прийнятих на себе за умовами договору грошових зобов`язань ставиться в залежність від оплати населенням послуг з опалення та підігріву води.

З огляду на наведене вище суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, відповідно до конкретних обставин цієї справи, дотримуючись необхідного балансу інтересів сторін у справі, зробив правильний висновок про можливість зменшення пені на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, зважаючи на: ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінки винної сторони (станом на дату звернення позивача з даним позовом відповідачем погашено суму основного боргу, періоди прострочення погашення боргу є незначними); відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань (в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесених позивачем збитків чи додаткових витрат через прострочення оплати контрагентам); правовий статус відповідача, який здійснює господарську діяльність з надання послуг опалення та постачання гарячої води населенню, відшкодування вартості яких залежить безпосередньо від виконання споживачами власних обов`язків.

Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін, враховані обставини справи та матеріальний стан як відповідача, так і позивача у даній справі.

Такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Доводи скаржника про те, що місцевим господарським судом при вирішенні питання щодо зменшення неустойки не взято до уваги майновий стан сторін, не оцінено співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, не враховано інтересів обох сторін, судовою колегією відхиляються, оскільки застосоване у частині третій статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Отже, наведені скаржником підстави для скасування рішення місцевого господарського суду не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вказане судове рішення слід залишити без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.04.2021 у справі №916/6/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.08.2021.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран