ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/325/20

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Яременко Ю.І. за довіреністю;

Від відповідача: Селіванов С.А. за довіреністю;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" до приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українське дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" (далі по тексту - ПрАТ "Українське дунайське пароплавство") звернулося до господарського суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" (далі по тексту - ПрАТ "Дунайсудноремонт") про визнання недійсним договору №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на відсутність погодження ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" на укладення спірного договору між структурним підрозділом останнього та відповідачем, у зв`язку з чим, у позивача була відсутня можливість отримати інформацію щодо укладення вказаного договору. При цьому, позивачем наголошено, що послуги за спірним договором взагалі не надавалися, ремонтні роботи не проводилися, а, отже, договір є фіктивним, так як вчинений без наміру створити правові наслідки.

ПрАТ "Дунайсудноремонт" повністю заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог із посиланням на виконання сторонами зобов`язань за договором, в тому числі, пов`язаних із доставкою генератора до виробничої бази відповідача. Наведене, з урахуванням підписання сторонами акту наданих послуг, виключає наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.09.2020р. по даній справі у задоволенні позовних вимог ПрАТ "Дунайсудноремонт" було відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2021р. рішення суду від 21.09.2020р. було скасовано, позов задоволено, визнано недійсним договір №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р.

Проте, постановою Верховного Суду від 18.03.2021р. касаційна скарга ПрАТ "Дунайсудноремонт" була задоволена частково, рішення суду від 21.09.2020р. та постанова від 13.01.2021р. скасовані, справа передана на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

У постанові від 18.03.2021р. по даній справі Верховним Судом було наголошено, що судами не було встановлено наявності підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які б свідчили про те, що відповідач діяв недобросовісно або нерозумно. Під час дослідження питання про визнання недійсним договору суд має спростувати презумпцію правомірності правочину, а також встановити не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але обставини, які свідчать про порушення цивільного права або інтересу особи, за захистом якого позивач звернувся до суду. Таким чином, як наголошено Верховним Судом, під час вирішення даного спору необхідно встановити наявність реальності (дійсності) існування порушених прав позивача.

Відповідно до ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

Після надходження матеріалів справи до господарського суду, за результатами проведеного повторного автоматичного розподілу, дану справу в порядку ст. 32 ГПК України було передано на розгляд судді Желєзній С.П., яка ухвалою від 19.04.2021р. прийняла справу до свого провадження.

ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" наполягало на наявності передбачених законом підстав для визнання договору недійсним із посиланням на відсутність отриманого у встановленому порядку погодження на укладення договору, відсутність подальшого схвалення правочину та відсутність доказів транспортування генератора до виробничої бази відповідача.

ПрАТ "Дунайсудноремонт" під час нового розгляду справи повністю заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на ненадання позивачем доказів, які можуть свідчити, що відповідач діяв недобросовісно або нерозумно під час укладення спірного договору. При цьому, відповідачем було наголошено, що сторони бажали досягти реального настання наслідків в результаті укладення договору, оскільки позивач за договором, укладеним із іншою особою, зобов`язувався провести ремонті роботи, зокрема, генератора. Наведене, з урахуванням присудження до стягнення вартості виконаних відповідачем робіт у судовому порядку, а також недоведеність позивачем існування обставин, які можуть свідчити про порушення його прав, свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.06.2021р. клопотання ПрАТ Дунайсудноремонт" про витребування доказів було задоволено, витребувано від Головного управління ДПС в Одеській області інформацію чи відображено у податкових деклараціях з податку на додану вартість ПраТ "Українське дунайське пароплавство" починаючи з 22.01.2019р., податкова накладна №13 від 22.01.2019р. на суму ПДВ 33 392,31 грн., за договором №КСБСРЗ/10 від 15.01.2019р. про надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пуско-регулювального реостата т/х „ДЭ», складена ПрАТ "Дунайсудноремонт" та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 05.02.2019р.

Листом №14656/5/15-32-18-08-16 від 14.06.2021р. Головним управлінням ДПС в Одеській області у відповідь на увалу суду від 02.06.2021р. було повідомлено, що ПраТ "Українське дунайське пароплавство" було включено до податкового кредиту податок на додану вартість у розмірі 33 392,31 грн. за накладною №13 від 22.01.2019р., яка була зареєстрована ПрАТ "Дунайсудноремонт".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Відповідно до п. 2.1 Положення Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" ПрАТ "Українське дунайське пароплавство", затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №364 від 09.08.2011р. (далі - Положення) підрозділ створений за рішенням вищого органу ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" як госпрозрахунковий відокремлений структурний підрозділ товариства з метою одержання прибутку за рахунок ефективної виробничо-підприємницької діяльності, задоволення потреб товариства.

Згідно з п. п. 3.1.-3.4 Положення підрозділ за дорученням та по довіреності товариства має право підписувати та подавати претензії та позови. Підрозділ здійснює свою діяльність від імені товариства на основі і відповідно до чинного законодавства, Статуту товариства та цього положення. Підрозділ має право за дорученням товариства та у порядку, встановленому законодавством, укладати договори і забезпечувати їх виконання.

В силу п. 6.1, абзацу 4 п. 6.8 Положення управління діяльністю підрозділу здійснює директор, який за дорученням та по довіреності товариства укладає договори.

На підставі наказу ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" від 18.12.2018р. за №530 "Про призначення Громченка Віталія Вікторовича т.в.о. директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Громченко В.В. був призначений на посаду т.в.о. директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" з 18.12.2018 року.

18.12.2018р. ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" було видано довіреність за №Д/ЮС-96 на уповноваження т.в.о директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" - В.В. Громченка підписувати договори, правочини, контракти від імені Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" після погодження з ПрАТ "Українське дунайське пароплавство".

Слід зазначити, що порядок ведення договірної роботи у ПрАТ Українське дунайське пароплавство" врегульований Положенням №Б/К-3-02-ЮС-02, затвердженим в.о. голови правління ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" від 03.05.2018р. та введеним в дію відповідно до наказу від 17.05.2018р. за №231.

Відповідно пп. 1.1.2 п.1.1. розділу 1, п. 4.1 розділу 4 Положення про ведення договірної роботи за №Б/К-3-02-ЮС-02, структурний підрозділ-ініціатор договору -структурний підрозділ ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" або структурний підрозділ відокремленого структурного підрозділу, до компетенції якого належать питання, що становлять предмет договору та який готує проект договору, погоджує його, здійснює контроль за виконанням його умов, а також несе відповідальність при укладенні та виконанні договору відповідно до п.5.4 цього Положення. Договори мають бути зареєстровані у журналах реєстрації договорів.

15.01.2019р. між ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" (Замовник) та ПрАТ "Дунайсудноремонт" (Виконавець) було укладено договір надання послуг з ремонту генератора N-100 кВт та пуско-регулювального реостата т/х „ДЄ-21", відповідно до п. 1.1 Виконавцем були прийняті на себе зобов`язання надати послуги з ремонту обладнання Замовника, а Замовником були прийняті на себе зобов`язання прийняти послуги та оплатити їх вартість.

Договір №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р. був підписаний від імені ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" т.в.о директором Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" Громченко В.В., який діяв на підставі Положення та довіреності №Д/ЮС-96 від 18.12.2018р.

Відповідно до п. 1.2. договору №КСБСРЗ/10 від 15.01.2019р. найменування послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг за кодом ДК 021:2015:50530000-9 - Послуги з ремонту і технічного обслуговування техніки. Обладнання, за яким надаються послуги за даним договором - генератор N-100 кВт та пуско-регулювальний реостат т/х „ДЄ-21" (п. 1.3. договору).

Умовами п. 1.4. договору №КСБСРЗ/10 від 15.01.2019р. визначено, що обсяг послуг, що надаються за цим договором визначено у додатку №1 до договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2, 3.4 договору №КСБСРЗ/10 від 15.01.2019р. Виконавець зобов`язується надати послуги за цим договором протягом терміну його дії. Місце надання послуг - виробнича база Виконавця. Виконавець забезпечує збереження обладнання, що приймається для надання послуг.

До договору №КСБСРЗ/10 від 15.01.2019р. додано лист-погодження, з якого вбачається що відповідальною особою за виконання договору є головний інженер Злобін О.А., погодження отримано від головного бухгалтера Смирнової О.В. та інженера (з договірної роботи) Кірчик С.М., які згідно довідки Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" за №033/84 від 27.01.2020р. станом на 15.01.2019р. були працівниками підрозділу.

22.01.2019р. між Госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" та ПрАТ "Дунайсудноремонт" було складено та підписано акт надання послуг №8, яким підтверджується факт виконання робіт: ремонт генератора №-100 кВт та пуско-регулювального реостата т/х „ДЄ-21" на суму 200 353, 86 грн.

При цьому, на підтвердження факту доставки генератора до виробничої бази ПрАТ "Дунайсудноремонт" останнім було надано суду товарно-транспортні накладні №2 від 15.01.2019р. та №Р-8 від 22.01.2019р.

22.01.2019р. ПрАТ "Дунайсудноремонт" було виставлено Госпрозрахунковому відокремленому структурному підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" рахунок №6 на суму 200 353,86 грн.

22.01.2019р. ПрАТ "Дунайсудноремонт" було складено та подано для реєстрації податкову накладну на суму податку на додану вартість у розмірі 33 392,31 грн. за надані позивачу послуги ремонту генератора, загальна вартість яких складає 200 353,86 грн. /т. 2, а. с. 5/.

Рішенням господарського суду Одеської області від 01.07.2020р. по справі №916/3576/19, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020р., позов ПрАТ «Дунайсудноремонт» до ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" було задоволено частково шляхом присудження до стягнення із відповідача заборгованості за договором №КСБСРЗ/10 від 15.01.2019р. у розмірі 200 353,00 грн.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" господарський суд, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Предметом заявлених ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" у межах даної справи вимог є вимоги до ПрАТ "Дунайсудноремонт" про визнання недійсним договору №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р., з посиланням, зокрема, на відсутність у сторін наміру на настання реальних наслідків за договором, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 179 ГК України, майново - господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

За приписами ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Господарським судом в процесі вирішення даного спору було встановлено, що обставини виконання сторонами прийнятих на себе за договором №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р. зобов`язань, були встановлені рішенням суду від 01.07.2020р. по справі №916/3576/19, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції.

З огляду на викладене судом відхиляються доводи ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" про фіктивність укладеного між сторонами договору. Крім того, судом відхиляються доводи позивача про відсутність доказів, які підтверджують транспортування генератора до виробничої бази відповідача, оскільки факт транспортування генератора підтверджуються товарно-транспортними накладними.

При цьому, доводи позивача, яким було вказано про відсутність у відокремленого структурного підрозділу автомобіля, яким здійснювалось перевезення генератора, судом оцінюються критично, оскільки жодного доказу на підтвердження спростування вказаної обставини позивачем суду надано не було, як і не було надано доказів, які можуть свідчити, що водій транспортного засобу не перебував у трудових або у договірних відносинах із структурним підрозділом.

Проаналізувавши доводи ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" про укладення договору від імені позивача представником із перевищенням наданих йому повноважень, господарський суд дійшов до наступних висновків.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Частинами 1, 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Загальне правило, що випливає зі змісту норм ст. 241 ЦК України, таке: представництво з перевищенням повноважень не породжує властиві представництву наслідки, тобто не створює діями представника права й обов`язки в іншої особи, від імені якої вчинено правочин. У наведеній статті зазначається лише про один варіант поведінки особи, представник якої вийшов за межі наданих йому повноважень, а саме: схвалення нею цих його дій.

При оцінці судами обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення.

Слід зазначити, що для визнання недійсним договору на тій підставі, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень необхідно встановити також наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором покладається на позивача.

Як зазначалось вище по тексту рішення, Положенням Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод", а також Положенням про ведення договірної роботи передбачена необхідність отримання від ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" згоди на укладення договору до моменту його підписання. Крім того, факт відсутності у директора Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" повноважень на укладення договору без отримання погодження ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" підтверджується змістом виданої позивачем довіреності №Д/ЮС-96 від 18.12.2018р.

Проте, докази на підтвердження отримання Госпрозрахунковим відокремленим структурним підрозділом "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" від ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" погодження на укладення з ПрАТ "Дунайсудноремонт" договору в матеріалах справи відсутні. При цьому, суд зазначає, що погодження на укладення договору має надаватись саме ПрАТ "Українське дунайське пароплавство", а, отже, доданий до договору лист-погодження, складений працівниками відокремленого підрозділу, не може вважатись належним виконання закріплених у ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" правил.

Під час нового розгляду даного спору ухвалою від 02.06.2021р. за клопотанням відповідача від Головного управління ДПС в Одеській області була витребувана інформація щодо включення позивачем до податкового кредиту податку на додану вартість у розмірі 33 392,31 грн. за накладною №13 від 22.01.2019р., яка була зареєстрована ПрАТ "Дунайсудноремонт".

Листом №14656/5/15-32-18-08-16 від 14.06.2021р. Головним управлінням ДПС в Одеській області у відповідь на увалу суду від 02.06.2021р. було підтверджено факт включення позивачем до податкового кредиту податку на додану вартість у розмірі 33 392,31 грн. за накладною №13 від 22.01.2019р., яка була зареєстрована ПрАТ "Дунайсудноремонт".

З викладених обставин, господарський суд доходить висновку, що незважаючи на ненадання Госпрозрахунковому відокремленому структурному підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" погодження на укладення з відповідачем договору, позивачем в подальшому було реалізовано право на отримання податкового кредиту згідно зареєстрованої відповідачем податкової накладної. Наведене дозволяє суду дійти висновку, що включення позивачем до податкового кредиту податку на додану вартість у розмірі 33 392,31 грн., свідчить про подальше схвалення безпосередньо юридичною особою укладеного її структурним підрозділом договору, що згідно вищенаведеним норм чинного законодавства виключає можливість визнання договору недійсним.

Доводи ПрАТ "Українське дунайське пароплавство", яким в процесі вирішення даного спору було зазначено, що відповідь Головного управління ДПС в Одеській області не містить посилання на договір, за яким було включено податковий кредит, а, отже, не може вважатись належним доказом подальшого схвалення позивачем спірного договору, судом відхиляються з огляду на відсутність взагалі будь-яких доказів на підтвердження наявності іншого укладеного з відповідачем договору, податок на додану вартість за яким випадковим чином співпадає з податком на додану вартість за договором №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наявність в матеріалах справи доказів, які свідчать про подальше схвалення ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" договору №КСБСРЗ/10 від 15.01.2019р. укладеного структурним підрозділом від імені позивача, приймаючи до уваги недоведеність ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" взагалі будь-якими доказами обставин, які можуть свідчити про те, що ПрАТ "Дунайсудноремонт" діяло недобросовісно або нерозумно, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Додатково господарський суд вважає за необхідне наголосити, що для визнання в судовому порядку недійсним договору, окрім іншого, в обов`язковому порядку необхідно установити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб (учасників правочину, або заінтересованих осіб) у зв`язку з укладенням спірного правочину. Таким чином, відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021р. у справі № 910/1255/20 та від 21.04.2021р. у справі № 904/5480/19.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" жодним чином не обґрунтовує наявність порушених, невизнаних або оспорених прав, свобод чи інтересів у зв`язку з укладенням спірного договору, який, як було встановлено судом, був виконаний сторонами у повному обсязі. Наведене дозволяє суду зробити висновок, що відсутність належного обґрунтування з наданням відповідних доказів наявності порушеного права позивача є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог. Доводи про не передання позивачу спірного договору на погодження як на підтвердження відсутності у позивача можливості перевірити обґрунтованість та доцільність укладення спірного договору судом відхиляються з огляду на подальше схвалення ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" правочину, а, отже, і наявність можливості перевірити обґрунтованість його укладення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.05.2011 у справі "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine, заява № 4909/04) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ також зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України" (Trofimchuk v. Ukraine, заява № 4241/03).

З викладених обставин у суду відсутній обов`язок надавати оцінку всім наведеним учасниками по справі доводам, оскільки їх оцінка не спростовує висновку суду про необхідність відмови у задоволенні заявленого позову.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо правомірності та законності відмови у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" до приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" про визнання недійсним договору №КСБСРЗ/10 надання послуг з ремонту генератора №100 кВТ та пускорегулювального реостату т/х „ДЄ" від 15.01.2019р.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання відповідачем касаційної скарги покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" /68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Пароходна, 28; ідентифікаційний код 01125821/ в особі Госпрозрахункового відокремленого структурного підрозділу "Кілійський суднобудівельно-судноремонтний завод" приватного акціонерного товариства "Українське дунайське пароплавство" /68300, Одеська обл., Кілійський р-н, місто Кілія, вул. Леніна, буд. 3; ідентифікаційний код 33113076/ на користь приватного акціонерного товариства "Дунайсудноремонт" /68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Судноремонтників,1 ; ідентифікаційний код 35855645/ судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 4204,00 грн. /чотири тисячі двісті чотири грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 11 серпня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна