ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2021 справа № 914/346/20 (921/606/19)

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Неолекс Консалт», м.Бориспіль, Київська область

до відповідача: Приватного підприємства Захід-Агроінвест, м.Львів

про: стягнення 4712731,65 грн.заборгованості за поставлений товар, 461718,59 грн. пені, 942546,33 грн.штрафу та 40284,17 грн. 3% річних

у межах справи про банкрутство № 914/346/20

за заявою: Приватного підприємства «Лан-Оіл Трейд», м. Львів

про: банкрутство Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» (вул. Богданівська, буд. 15А, м. Львів, 79067, ідентифікаційний код 32865702)

Суддя В.М. Артимович,

секретар судового засідання Н.Р. Когут

Представники сторін:

від позивача: Р.А. Докторевич - адвокат;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» про стягнення 6157280,74 грн. заборгованості, в тому числі 4712731,65 грн. основного боргу за поставлений товар, 461718,59 грн. пені, 942546,33 грн. штрафу та 40284,17 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.03.2020, позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» (вул. Богданівська, будинок 15А, Личаківський район, м. Львів, код 32865702) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» (Старокостянтинівське шосе, буд.26, кім.15, м. Хмельницький, Хмельницька область, код 39793 грн. 65 коп заборгованості за поставлений товар, 459781 грн. 85 коп. пені, 942546 грн 33 коп. штрафу, 40284 грн. 17 коп. 3% річних та 92330 грн. 16 коп. в повернення сплаченого судового збору. В частині стягнення 1936,74 грн пені - відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.07.2020 у справі № 921/606/19 касаційну скаргу Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» задоволено частково; рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020 у справі № 921/606/19 скасовано; справу передано на новий розгляд Господарському суду Тернопільської області.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 05.08.2020 (суддя Боровець Я.Я.) справу № 921/606/19 за позовом ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» до ПП «Захід-Агроінвест» про стягнення 6157280,74 грн заборгованості передано для розгляду в межах справи № 914/346/20 про банкрутство ПП «Захід-Агроінвест».

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.09.2020 справу № 921/606/19 передано на розгляд судді В.М.Артимовичу, в провадженні якого перебуває справа № 914/346/19 за заявою Приватного підприємства «Лан-Оіл Трейд» про банкрутство Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» (ідентифікаційний код 32865702).

Ухвалою суду від 24.09.2020 справу № 914/346/20(921/606/19) за позовом ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» до ПП «Захід-Агроінвест» про стягнення 6157280,74 грн заборгованості прийнято до провадження в межах справи № 914/346/20 про банкрутство Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» (вул. Богданівська, буд. 15А, м. Львів, 79067, ідентифікаційний код 32865702) за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18.11.2020 продовжено підготовче провадження у даній справі та відкладено підготовче засідання.

Представником відповідача 23.11.2020 подано на розгляд суду клопотання про витребування доказів.

25.11.2020 ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» подано на розгляд суду заяву про заміну позивача на правонаступника.

16.12.2020 від позивача надійшли пояснення щодо клопотання відповідача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 21.01.2021 задоволено заяву кредитора ТзОВ Борщівська аграрна компанія про заміну учасника справи його правонаступником; замінено позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Борщівська аграрна компанія його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю Неолекс Консалт; задоволено клопотання Приватного підприємства Захід-Агроінвест про витребування доказів; витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю Борщівська аграрна компанія та/або Товариства з обмеженою відповідальністю Неолекс Консалт (як правонаступника) належним чином засвідчені копії: документів, що підтверджують факт передачі на зберігання кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року в кількості 1159,678 тонн за договором купівлі - продажу № 21/05-к від 21 травня 2019 року; документів, що підтверджують факт перевезення (доставки) кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року в кількості 1159,678 тонн за договором купівлі - продажу № 21/05-к від 21 травня 2019 року; та відкладено підготовче засідання на 10.02.2021.

На електронну адресу суду 10.02.2021 від представника ТзОВ «Неолекс Консалт» надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, оскільки лише 09.02.2020 витребувані копії документів разом з письмовими поясненнями були вручені представнику ТзОВ «Неолекс Консалт» і направлені поштовими цінними листами ПП «Захід-Агроінвест» та Господарському суду Львівської області, а враховуючи строки поштового обігу, витребувані докази не будуть доставлені суду і відповідачу до моменту проведення підготовчого засідання, призначеного на 10.02.2021.

12.02.2021 від ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» на розгляд суду надійшли пояснення щодо ухвали Господарського суду Львівської області від 21.01.2021, до яких долучено копії товарно-транспортних накладних в кількості 38 од. та копії реєстрів ТТН в кількості 8 од.

24.02.2021 представником позивача подано супровідний лист з долученими для огляду оригіналів документів.

16.03.2021 ліквідатором ПП «Захід-Агроінвест» подано клопотання з проханням призначити у даній справі судову економічну експертизу, провадження у справі зупинити.

31.03.2021 від позивача надійшли заперечення щодо задоволення клопотання про призначення експертизи.

14.04.2021 представником ПП «Захід-Агроінвест» подано письмові пояснення на заперечення позивача проти клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ліквідатора ПП Захід-Агроінвест від 15.03.2021 про призначення судової економічної експертизи та відкладено підготовче засідання на 28.04.2021.

27.04.2021 представником ПП «Захід-Агроінвест» подано на розгляд суду клопотання про витребування у ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» оригіналів товарно-транспортних накладних.

27.04.2021 представником ПП «Захід-Агроінвест» подано на розгляд суду клопотання про вилучення доказів.

Ухвалою суду від 28.04.2021 клопотання Приватного підприємства Захід-Агроінвест від 26.04.2021 про витребування доказів задоволено; у задоволенні клопотання ПП Захід-Агроінвест від 27.04.2021 про вилучення доказів відмовлено; закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/346/20(921/606/19) до судового розгляду по суті, призначено судове засідання з розгляду спору по суті на 19.05.2021.

19.05.2021 на електронну адресу суду від представника ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» надійшли пояснення щодо ухвали Господарського суду Львівської області від 28.04.2021, в яких зазначено, що вказана ухвала не надходила на адресу товариства.

Ухвалою суду від 19.05.2021 відкладено розгляд справи на 08.06.2021.

07.06.2021 представником позивача подано на розгляд суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки не має можливості забезпечити явку у судове засідання у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Ухвалою суду від 08.06.2021 розгляд справи відкладено на 04.08.2021.

У судове засідання 04.08.2021 з`явився представник позивача, просив позовні вимоги задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, письмових поясненнях та матеріалах справи. Відповідач участі уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В судовому засіданні 04.08.2021 оголошувалася перерва до 04.08.2021 до 14:00 год.

У продовженому судовому засіданні 04.08.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

1. Описова частина рішення.

1.1. Позиція позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу від 21.05.2019 р. № 21/05-к. ПП «Захід-Агроінвест» неналежним чином та не в повному обсязі оплачено поставлений на виконання вказаного договору товар.

Позивач у позовній заяві стверджує, що ПП «Захід-Агроінвест» не здійснило повного розрахунку за поставлену продукцію та станом на теперішній час заборгованість тільки по основній сумі поставленого товару становить 4712731,65 грн.

Наведене стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Також позивачем за прострочення оплати поставленого товару відповідно до п. 6.2. договору купівлі-продажу від 21.05.2019 р. № 21/05-к нараховано відповідачу за період з 09.06.2019 по 18.07.2019 пеню в сумі 461718,59 грн., штраф в сумі 942546,33 грн. та відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 40284,17 грн. трьох відсотків річних, які просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений за подання даної позовної заяви судовий збір.

Право вимоги оплати поставленого за договором купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к товару, включаючи нарахування за неналежне виконання договірних зобов`язань, відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» (первісний кредитор) Товариству з обмеженою відповідальністю «Неолекс Консалт» (новий кредитор) за договором про відступлення права вимоги № БАК-НК, укладеним 15.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» (первісним кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Неолекс Консалт» (новий кредитор).

Позивачем також подано на розгляд суду заперечення на доводи відповідача, викладені у клопотаннях про витребування доказів, про призначення експертизи та про вилучення доказів. У таких своїх поясненнях позивач звертає увагу суду на те, що ПП «Захід-Агроінвест» не заперечує факт отримання товару, а лише заперечує, що нібито акти приймання-передачі товару не відповідають вимогам законодавства. Зокрема у запереченнях проти клопотання про призначення експертизи, позивачем зазначено, що факт поставки підтверджується договором купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к, видатковими накладними від 21.05.2019 № 43 та № 44, довіреностями на отримання цінностей від 21.05.2019 № 110 та № 111 та податковими накладними від 21.05.2019 № 16, № 17 разом з квитанціями. Позивач наголошує, що виключно лише ці документи підтверджують документально заявлену у позовних вимогах заборгованість. Зазначає, що саме цей перелік документів був визнаний сторонами в договорі купівлі-продажу доказами поставки товару. Позивач стверджує, що жодних невідповідностей у складених документах чинному законодавству немає і у відповідача немає жодних зауважень до цих документів. Також зазначає, що представник відповідача 04.03.2020 під відеозапис ознайомлювався з оригіналами всіх цих документів під час розгляду даної справи в Західному апеляційному господарському суді та під звукозапис судового процесу представник відповідача заявив, що жодних зауважень до цих документів немає.

Крім того, позивач у поясненнях щодо клопотання відповідача про витребування доказів зазначає, що правовідносини між ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» і ПП «Захід-Агроінвест» були довготривалими, які полягали у тому, що ПП «Захід-Агроінвест», володіючи елеватором, як зерновий склад надавало позивачу послуги зі зберігання зерна більше 4 років поспіль, і за цей час позивач сукупно зберігав на елеваторі відповідача орієнтовно 23000 тон зерна. Одним із договорів складського зберігання зерна, укладеним між ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» і ПП «Захід-Агроінвест», був договір від 26.03.2018 № 123, відповідно до умов якого позивач за власний рахунок доставив на зберігання на елеватор відповідача кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року. Позивач зазначає, що частину цієї кукурудзи у розмірі 1 159,678 тон відповідач придбав у позивача за договором купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к. Тобто, зерно вже перебувало у володінні ПП «Захід-Агроінвест» на момент його придбання у власність і фізичний рух зерна під час купівлі не відбувався.

Позивач також вказує, що акти приймання-передачі № ЗА-00000064 від 21.05.2019 і №ЗА-00000063 від 21.05.2019 підтверджують, що товар вже фізично перебував у володінні відповідача на зберіганні, як такий що був отриманий за складськими квитанціями БА-090677 і БА-090676, і у зв`язку з переходом права власності цей товар був переданий за цими ж квитанціями Відповідачу. А такі докази, як договір складського зберігання №123 від 26.09.2018, акти приймання-передачі № ЗА-00000064 від 21.05.2019 і № ЗА-00000063 від 21.05.2019, ТТН та Реєстри товарно-транспортних накладних є документами, що підтверджують отримання відповідачем зерна на зберігання, а не заборгованість за договором купівлі-продажу № 21/05-к від 21.05.2019.

1.2. Позиція відповідача.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги вимоги, зазначає, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які б свідчили про існування господарських операцій, і які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання.

У своєму запереченні від 21.01.2021 на письмові пояснення позивача від 16.12.2020, відповідач зазначає, що всупереч положенням ч. 2 ст. 74 ГПК України позивач не надає суду жодного доказу на підтвердження реального руху активів та не надає жодних документів, які б підтверджували, що зерно, яке було предметом купівлі-продажу за договором від 21.05.2019 № № 21/05-к, було у наявності на складі на момент купівлі-продажу, як це стверджує позивач. Також зазначає, що факт реальності та товарності господарської операції позивач обґрунтовує договором складського зберігання № 123 від 26.09.2018 та додатковою угодою №1 від 01.10.2018. Однак, відповідач стверджує, що вказані документи не підтверджують саме факту передачі зерна на зберігання, а лише свідчать про домовленість сторін щодо відносин зі зберігання зерна.

Відповідач також посилається на практику Верховного Суду та вказує, що у постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 Верховним Судом зроблено висновок про те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця). Зокрема, у клопотанні про призначення експертизи від 15.03.2021 відповідач зазначає, що суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

Крім того, у клопотанні про вилучення доказів від 27.04.2021 відповідач звертає увагу суду на те, що в той самий період, між тими самими сторонами були й інші договори поставки кукурудзи 3 класу врожаю 2018 року, а тому надані копії ТТН не є беззаперечними доказами реальності операцій за договором купівлі - продажу № 21/05-к від 21 травня 2019 року, оскільки зерно за наданими ТТН могло бути поставлене також і за договором купівлі-продажу №12/04-к від 12.04.2019. Відповідач стверджує, що жодним чином не є обгрунтованим та не відповідає дійсності посилання ТОВ «Борщівська аграрна компанія» на те, що реєстри ТТН підтверджують факт передачі зерна на зберігання, оскільки таке твердження не відповідає вимогам чинного законодавства, а надані реєстри не містять всіх необхідних реквізитів первинних бухгалтерських документів, зокрема, підписів уповноважених представників сторін з зазначенням посад та документів, що підтверджують повноваження та жоден реєстр ТТН не містить відтисків печаток.

Відповідач вказує, що ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» не надало жодного документу, який би підтверджував факт передачі зерна на зберігання та факт перебування його на зберіганні станом на дату поставки - 21.05.2019.

2. Мотивувальна частина рішення:

2.1. Фактичні обставини, встановлені судом:

Між Приватним підприємством «Захід-Агроінвест» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» (продавець) 21.05.2019 укладено договір купівлі-продажу № 21/05-к (далі договір купівлі-продажу), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його вартість у відповідності до умов даного договору (п. 1.1 договору). Товар, що є предметом поставки за цим договором, належить продавцю на праві власності, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичними чи юридичними особами, органами державної влади чи місцевого самоврядування, територіальними громадами та державою, а також не є предметом будь-якого іншого обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1. договору кількість товару складає 1159,678 тон +/- 5 %. Пунктом 3.1. договору визначено, що ціна товару за одну тонну товару становить 4192,00 грн.

У розділі 4 договору сторони обумовили, поставка здійснюється на елеваторі ПП «Захід-Агроінвест» у строк до 24 травня 2019 року за адресою: Тернопільська область, м. Ланівці, вул. Загребельна, 5, що підтверджується оригіналами наступних документів: видаткової накладної та податкової накладної, зареєстрованої відповідно до чинного законодавства.

Датою поставки товару вважається дата оформлення видаткової накладної (п. 4.2. договору).

На підтвердження факту поставки товару позивач надав суду копію видаткових накладних №43 від 21.05.2019, №44 від 21.05.2019, актів приймання-передачі №ЗА-00000064 від 21.05.2019, №№ЗА-00000063 від 21.05.2019, довіреностей №110 від 21.05.2019 та №111 від 21.05.2019, податкових накладних №16 та № 17 від 21.05.2019.

Оригінали вказаних документів, а також договору купівлі-продажу №21/05-к від 21.05.2019 було надано суду для огляду згідно із клопотанням представника позивача від 24.02.2021 та оглянуто судом, у тому числі і під час дослідження доказів у судовому засіданні 04.08.2021.

Відповідно до п. 5.1. договору покупець здійснює оплату загальної вартості товару у строк до 08.06.2019. оплата вартості поставленого товару може здійснюватися частинами (п. 5.2. договору).

Згідно із п. 5.4. договору оплата покупцем здійснюється на підтаві виставленого продавцем рахунку.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату від 21.05.2019 № 38 та № 39.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2019 ПП «Захід-Агроінвест» листом № 236 повідомило ТзОВ «Борщівська аграрна компанія», що оплата за поставлену продукцію згідно з договором купівлі-продажу від 12.04.2019 № 12/04-к в сумі 2900914,42 грн., а також договору купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к в сумі 4861370,17 грн буде здійснена в термін до 15.07.2019.

Однак, відповідач частково оплатив поставлений товар лише 05.09.2019 в сумі 148638,52 грн., що вбачається із виписки по особовому рахунку за 05.09.2019, копія якої міститься у матеріалах справи.

Оскільки відповідачем оплата за поставлений товар у повному обсязі здійснена не була, позивач звернувся до відповідача із претензією від 12.09.2019 № 38 з проханням сплатити заборгованість за договором. Однак, така претензія залишена без відповіді та задоволення.

Як стверджує позивач, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 4712731,65 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Відповідно до п. 6.2. договору купівлі-продажу у разі якщо оплата товару буде здійснена покупцем пізніше строків, передбачених договором, покупець сплачує продавцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченого товару, за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати вартості товару більше як на 15 календарних днів покупець зобовязаний оплатити на користь продавця штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Позивачем за прострочення виконання грошових зобов`язань щодо оплати поставленого товару нараховано відповідачу 461718,59 грн. пені за період з 09.06.2019 по 18.07.2019 та 942546,33 грн. штрафу, які просить стягнути з відповідача.

Позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 40284,17 грн. трьох відсотків річних за період з 09.06.2019 по 18.07.2019, які просить стягнути з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений за подання даного позову судовий збір.

Право вимоги оплати поставленого за договором купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к товару, включаючи нарахування за неналежне виконання договірних зобов`язань, відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» (первісний кредитор) Товариству з обмеженою відповідальністю «Неолекс Консалт» (новий кредитор) за договором про відступлення права вимоги№ БАК-НК, укладеним 15.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» (первісним кредитор) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Неолекс Консалт» (новий кредитор).

Ухвалою суду від 21.01.2021 замінено позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Борщівська аграрна компанія (ідентифікаційний код: 39793949) правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю Неолекс Консалт (ідентифікаційний код: 38686792).

2.2. Норми права, застосовані судом. Оцінка суду.

Суд, проаналізувавши матеріали та з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно і об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, між Приватним підприємством «Захід-Агроінвест» (покупець) та Товариством з обмеженою відповіальністю «Борщівська аграрна компанія» (продавець) 21.05.2019 укладено договір купівлі-продажу № 21/05-к (далі договір купівлі-продажу), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця кукурудзу 3 класу врожаю 2018 року, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його вартість у відповідності до умов даного договору (п. 1.1 договору).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У пункті 4.1. договору передбачено, що поставка здійснюється на елеваторі ПП «Захід-Агроінвест» за адресою: Тернопільська область, м. Ланівці, вул. Загребельна, 5, в строк до 24 травня 2019 включно. Поставка Товару підтверджується оригіналами наступних документів: видаткової накладної, податкової накладної, зареєстрованої відповідно до чинного законодавства.

Датою поставки товару вважається дата оформлення видаткової накладної (п.4.2 договору).

На підтвердження факту поставки товару позивач надав суду копії видаткових накладних №43 від 21.05.2019, №44 від 21.05.2019, актів приймання-передачі № ЗА-00000064 від 21.05.2019, № ЗА-00000063 від 21.05.2019, довіреностей №110 від 21.05.2019 та №111 від 21.05.2019, податкових накладних №16 та № 17 від 21.05.2019, оригінали яких були оглянуті судом у судових засіданнях.

У ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно вимог ч. 8 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Видаткову накладну № 43 від 21.05.2019 (а/с 56, том 1) видано на підставі договору купівлі-продажу кукурудзи 21/05к від 21.05.2019 на товар - кукурудзу 3 кл., кількістю 600 тонн, ціною 4192,00 грн. за одну тонну, на загальну суму з ПДВ 2 515 200,00 грн., підписано від постачальника директором ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» Новаком А.М. та від покупця директором ПП «Захід-Агроінвест» Гарачем В.М. на підставі довіреності №110 від 21.05.2019, підписи сторін скріплено печатками підприємств.

Також у цій видатковій накладній зазначено склад - Захід-Агроінвест.

Довіреність №110 від 21.05.2019 (а/с 58, том 1) видана ПП «Захід-Агроінвест» директору - Гарачу В.М. на отримання від ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» кукурудзи 3 класу кількістю 600 тонн, довіреність підписана директором Гарачем В.М., головним бухгалтером Гончук Г.Б. та скріплена печаткою підприємства.

Акт приймання-передачі №ЗА-00000064 від 21.05.2019 складений про те, що продавець ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» передав, а покупець - ПП «Захід-Агроінвест» в особі Гарача В.М. на підставі складської квитанції БА-090677, прийняв товар - кукурудзу вагою 600 000 кг (а/с 57, том 1).

Видаткову накладну №44 від 21.05.2019 (а/с 60, том 1) видано на підставі договору купівлі-продажу кукурудзи 21/05к від 21.05.2019 на товар - кукурудзу 3 кл., кількістю 559,678 тонн, ціною 4192,00 грн. за одну тонну, на загальну суму з ПДВ 2 346 170,17 грн., підписано від постачальника директором ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» Новаком А.М. та від покупця директором ПП «Захід-Агроінвест» Гарачем В.М. на підставі довіреності №111 від 21.05.2019, підписи сторін скріплено печатками підприємств.

Довіреність №111 від 21.05.2019 (а/с 62, том 1) видана ПП «Захід-Агроінвест» директору - Гарачу В.М. на отримання від ТзОВ «Борщівська Аграрна Компанія» кукурудзи 3 класу кількістю 559,678 тонн, довіреність підписана директором Гарачем В.М., головним бухгалтером Гончук Г.Б. та скріплена печаткою підприємства.

Акт приймання-передачі №ЗА-00000063 від 21.05.2019 складений про те, що продавець ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» передав, а покупець - ПП «Захід-Агроінвест» в особі Гарача В.М. на підставі складської квитанції БА-090676, прийняв товар - кукурудзу вагою 559 678 кг (а/с 61, том 1).

Слід звернути увагу на те, що в договорі купівлі-продажу сторони обумовили, що факт здійснення поставки підтверджується оригіналами видаткової накладної та податкової накладної, зареєстрованої відповідно до чинного законодавства, а поставка здійснюється на елеватор ПП «Захід-Агроінвест» за адресою: Тернопільська обл., м. Ланівці, вул. Загребельна, 5 (п.4.1. договору).

Також слід зазначити, що вказані накладні та акти приймання-передачі підписані повноважними представниками сторін без заперечень та скріплені відтисками печаток.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, зазначає, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які б свідчити про існування господарських операцій, і які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання.

Суд зазначає, що вказане спростовується наведеними та встановленими вище обставинами, а також суд вважає за необхідне зазначити ще таке.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» суб`єктами зберігання зерна є: зернові склади (елеватори, хлібні бази, хлібоприймальні, борошномельні і комбікормові підприємства), суб`єкти виробництва зерна, які зберігають його у власних або орендованих зерносховищах, та інші суб`єкти господарювання, які беруть участь у процесі зберігання зерна. Суб`єкти зберігання зерна відповідно до укладених договорів складського зберігання із суб`єктами ринку зерна гарантують забезпечення якості та дотримання нормативів природних втрат зерна протягом терміну його зберігання. Відповідно до ст. 43 цього Закону якщо зерновий склад приймає зерно на зберігання без видачі простого або подвійного складського свідоцтва, то для підтвердження прийняття зерна на зберігання він повинен видати складську квитанцію.

Актами приймання-передачі № ЗА-00000063 та № ЗА-00000064 від 21.05.2019 підтверджується приймання-передача зерна від продавця покупцю (від ТзОВ «Борщівська аграрна компанія» до ПП «Захід-Агроінвест») та передачу покупцем зерна на власний зерновий склад, акти складено у трьох примірниках по одному для кожної із сторін.

Складська квитанція в цьому випадку підтверджує зберігання на елеваторі певного виду зерна в конкретній кількості, належного власнику елеватора. Вказане підтверджується і договором складського зберігання №123 від 26.09.2018, укладеним між ПП «Захід-Агроінвест» як зерновим складом та ТзОВ «Бощівська аграрна компанія» як поклажодавцем про зберігання зерна, відповідно до умов п.7.1. якого строк зберігання зерна, крім ріпаку, до 01.06.2019.

Отже, наявність чи відсутність складських квитанцій в матеріалах справи не підтверджує та не спростовує обставин, що є предметом доказування у цій справі.

Щодо посилання відповідачем на практику Верховного Суду, зокрема, на постанову Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, суд вважає за необхідне зазначити, що суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Суд звертає увагу на те, що сторонами не надано та в матеріалах справи відсутні докази заперечень зі сторони покупця щодо кількості, якості, асортименту та комплектності поставленого товару на момент підписання позивачем та відповідачем видаткових накладних № 43 та № 44 від 21.05.2019 та актів приймання-передачі № ЗА-00000063 та № ЗА-00000064 від 21.05.2019.

Також суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні та сторонами не надано суду доказів недійсності спірного правочину. Крім того, відповідач листом від 03.06.2019 № 236 повідомив ТзОВ «Борщівська аграрна компанія», що оплата за поставлену продукцію згідно з договором купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к в сумі 4861370,17 грн буде здійснена в термін до 15.07.2019. Також відповідач частково оплатив поставлений товар в сумі 148638,52 грн., зазначивши у призначенні платежу договір купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к, що вбачається із виписки по особовому рахунку за 05.09.2019, копія якої міститься у матеріалах справи.

Наведене свідчить про реальність виконання правочину, яка полягає у визнанні/прийнятті відповідачем виконання умов договору позивачем щодо поставки товару.

Суд погоджується, що у випадку дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Однак, у даній справі не вбачається дефектів первинних документів, які долучені до матеріалів справи на підтвердження факту виконання умов договору купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к щодо поставки позивачем товару (у матеріалах справи відсутні докази та сторонами не доведено протилежного).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлений товар, позивачем також надано податкові накладні від 21.05.2019 за порядковими номерами 16 та 17 (а/с 59, 63, том 1). У матеріалах справи наявні квитанції від 01.06.2019 про реєстрацію вказаних податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (а/с 65, 69, том1), що підтверджує дотримання продавцем вимог податкового законодавства щодо відображення господарської операції у податковій звітності підприємства.

З огляду на викладене, позивачем доведено, відповідачем не спростовано та матеріалами справи підтверджується фактичне здійснення поставки товару на виконання умов купівлі-продажу від 21.05.2019 № 21/05-к.

Відповідач також посилається на практику Верховного Суду та вказує, що у постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19 Верховним Судом зроблено висновок про те, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця). Зокрема, у клопотанні про призначення експертизи від 15.03.2021 відповідач зазначає, що суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до п. 5.1. договору покупець здійснює оплату загальної вартості товару у строк до 08.06.2019. оплата вартості поставленого товару може здійснюватися частинами (п. 5.2. договору).

Згідно із п. 5.4. договору оплата покупцем здійснюється на підтаві виставленого продавцем рахунку.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату від 21.05.2019 № 38 та № 39.

Однак, відповідач частково оплатив поставлений товар в сумі 148638,52 грн., що вбачається із виписки по особовому рахунку за 05.09.2019, копія якої міститься у матеріалах справи.

Отже, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 4712731,65 грн. та підлягає до стягнення на користь позивача.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

В силу положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України зазначено, що Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України. При цьому, в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечитьст. 61 Конституції України, оскільки згідно з ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.2. договору купівлі-продажу у разі якщо оплата товару буде здійснена покупцем пізніше строків, передбачених договором, покупець сплачує продавцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченого товару, за кожен день прострочення. У разі прострочення оплати вартості товару більше як на 15 календарних днів покупець зобовязаний оплатити на користь продавця штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

Позивачем за прострочення виконання грошових зобов`язань щодо оплати поставленого товару нараховано відповідачу 461718,59 грн. пені за період з 09.06.2019 по 18.07.2019 та 942546,33 грн. штрафу, які просить стягнути з відповідача.

Суд зазначає, що нарахування пені здійснювалося позивачем невірно, оскільки нарахування суми пені в період з 06.09.2019 по 20.09.2019 проведено позивачем виходячи із подвійного розміру облікової ставки НБУ - 17%, тоді як з 06.09.2019 розмір облікової ставки НБУ становив 16,5%, також позивачем при нарахуванні не враховано положення ст. 253 та п. 5 ст. 254 ЦК України щодо перебігу строку з врахуванням вихідних днів (останній день строку оплати відповідачем поставленого товару 08.06.2019 року це субота, вихідний день).

Відповідно дост. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому за загальним правилом період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Здійснивши перерахунок пені з врахуванням наведених положень законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 450743,73 грн. пені (розрахунок додається). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 10974,86 грн. неустойки слід відмовити.

Суд зазначає, що правомірним є нарахування відповідачу 942 546,33 грн штрафу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано відповідачу три проценти річних від простроченої суми у розмірі 40284,17 грн.

Здійснивши перерахунок трьох процентів річних з врахуванням наведених положень законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 39509,48 грн. трьох відсотків річних (розрахунок додається). У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 774,69 грн. трьох відсотків річних слід відмовити.

З огляду на викладене, враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що позов задоволено частково, судовий збір в сумі 92183,04 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Решта сплаченого судового збору в сумі 176,18 грн залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 86, 74-79, 123, 129, 236, 238-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Захід-Агроінвест» (вул. Богданівська, буд. 15А, м. Львів, 79067, ідентифікаційний код 32865702) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Неолекс Консалт» (08301, Київська область, м. Бориспіль, вул. Нова, будинок 31Б, офіс 126; ідентифікаційний код: 38686,65 грн заборгованості за поставлений товар, 450743,73 грн пені, 942546,33 грн штрафу, 39509,48 грн 3% річних та 92183,04 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення 10974,86 грн. пені та 774,69 грн трьох відсотків річних відмовити.

4. Сплачений судовий збір в сумі 176,18 грн. покласти на позивача.

5. Наказ відповідно до ст. 327 ГПК України видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2021.

Суддя В.М. Артимович