Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/663/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Прядко О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС"

до Приватного підприємства "Проспект-Транс"

про стягнення 105686,17 грн

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" звернулось до суду з вимогою про стягнення з Приватного підприємства "Проспект-Транс" заборгованості за договором поставки нафтопродуктів № 6_2 від 03.01.2018 у розмірі 105686,17грн, з яких: 33813,31грн основного боргу, 20969,46грн пені, 2583,00грн 3% річних, 6141,90грн інфляційних втрат, 25823,57грн 30% річних, 16354,93грн процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ухвалою господарського суду від 16.06.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" судом прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Копія ухвали, що направлялась відповідачу за адресою: 10001, м.Житомир, вул.С.Параджанова, буд.77, вручено 25.06.2021 (а.с. 49).

Враховуючи викладене суд вважає, що своєчасно та належним чином вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи для реалізації ним права на судовий захист.

Відповідач у строк, встановлений ст.165 Господарського процесуального кодексу України, відзив на позов не подав. Поряд з цим, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позов мотивований неналежним виконанням Приватним підприємством "Проспект-Транс" умов договору поставки нафтопродуктів №6_2, що був укладений між сторонами 03.01.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він виконав умови договору у повній мірі, поставив відповідачу товар (нафтопродукти) на суму 123489,50грн, в свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати отриманого товару належним чином та у повній мірі не виконав, сплативши лише частково 89476,19грн, внаслідок чого позивач був змушений звернутись до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 33813,31грн.

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач на підставі пункту 5.2 договору заявив до стягнення з відповідача 20969,46грн пені та 25823,57грн 30% річних, 6141,90грн інфляційних, на підставі п.5.3 договору - 16354,93грн 19% процентів за користування чужими грошовими коштами, а на підставі ч.2 ст.625 ЦК України - 2583,00грн - 3% річних.

Відповідач в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

03.01.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (постачальник) та Приватним підприємством "Проспект-Транс" (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №6_2 (а.с.31-34), за умовами якого постачальник зобов`язаний передати у власність покупцю нафтопродукти (надалі - "Товар"), а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору (п.1.1. договору).

За умовами п.2.2.3 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити вартість поставленого товару, а також витрати на його транспортування ( у випадку здійснення доставки товару покупцю).

Пунктом 3.1 договору визначено, що товар поставляється покупцю партіями, в кількості і по ціні, зазначеній в рахунках-фактурах постачальника згідно заявок покупця. Заявки подаються покупцем у письмовій або усній формі, у тому числі засобами електронного зв`язку.

Днем виконання постачальником обов`язку по поставці товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній (п.3.4 договору).

Відповідно до п.3.5 договору з моменту передачі товару покупцю або перевізнику відбувається перехід права власності на товар і ризик випадкової загибелі (псування) товару переходить від постачальника до покупця.

Згідно п.4.1. договору вартість товару зазначається з урахуванням ПДВ, наливу та з урахуванням транспортних витрат.

Вартість договору визначається шляхом складання вартості всього поставленого товару протягом терміну дії Договору (п.4.2 договору).

Пунктом 4.3. договору визначено, що покупець здійснює оплату за отриманий товар за попередньою оплатою, або не пізніше як на протязі 3 (трьох) банківських днів після його отримання.

Розрахунки за цим договором здійснюються на підставі виставленого постачальником рахунку в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.4.4. договору).

Згідно п.4.5. договору датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

На виконання умов договору, 05.09.2018 постачальником ТОВ "Ойл-Ікс" виставлено покупцю ПП "Проспект-Транс" рахунок на оплату №1918 товару - "Дизельне паливо ДП-Л-К5, сорт С" (код УКТЗЕД ) на загальну суму 53600,00 грн з ПДВ (а.с.36) та №2211 від 01.10.2018 на оплату товару - "Дизельне паливо ДП-Л-К5, сорт С" (код УКТЗЕД ) на загальну суму 69889,50 грн з ПДВ (а.с.40) .

26.09.2018 ТОВ "Ойл-Ікс" поставило ПП "Проспект-Транс" товар - "Дизельне паливо ДП-Л-К5, сорт С" (код УКТЗЕД ) в обсягах 2007,74 літрів приведених до 115°С з ціною 26,80 грн/л на загальну суму 53600,00 грн (з ПДВ), про що свідчить підписана представниками сторін видаткова накладна № 1554 від 26.09.2018 (а.с.38) та товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №Р1554 від 26.09.2018 (а.с.39).

Свої зобов`язання з поставки товару на адресу відповідача позивач виконав в повному обсязі, натомість відповідач зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару виконав частково, а саме здійснив платіж за поставлену продукцію лише у сумі 52800,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №21 від 05.09.2018 (а.с.37), залишивши неоплаченою суму у 800,00 грн.

Крім того, 04.10.2018 ТОВ "ОЙЛ-ІКС" поставило ПП "Проспект-Транс" товар - "Паливо дизельне ДП-Л-Євро5- ВО (код УКТЗЕД ) в обсягах 2511,3 літрів приведених до t 15°С з ціною 27,90 грн/л на загальну суму 69889,50 грн (з ПДВ), про що свідчить підписана представниками сторін видаткова накладна № 1603 від 04.10.2018 (а.с.41) та товаро-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №Р1603 від 04.10.2018 (а.с.42).

Відповідач зобов`язання щодо оплати вартості поставленого товару виконав частково, а саме здійснив платіж за поставлену продукцію по ВН №1603 від 04.10.2018 лише у сумі 36 876,19 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №74 від 30.10.2018 року та №117 від 20.12.2018 року, залишивши неоплаченою суму 33013,31 грн. (а.с.43-44).

За даним позивача у платіжне доручення №74 від 30.10.2017 на суму 20 000,00 грн увійшло два платежі на виставлені рахунки №1892 від 31.08.2018 року на суму 3123,81 грн та на рахунок №2211 від 01.10.2018 року на суму 69889,50 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 33813,31грн, що також підтверджується актом звіряння розрахунків, підписаним та скріпленим печатками обох сторін (а.с.45).

За несвоєчасне виконання грошового зобов`язання позивач на підставі пункту 5.2 договору заявив до стягнення з відповідача 20969,46грн пені та 25823,57грн 30% річних, 6141,90грн інфляційних, на підставі п.5.3 договору - 16354,93грн 19% процентів за користування чужими грошовими коштами, а на підставі ч.2 ст.625 ЦК України - 2583,00грн - 3% річних.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525,526 Цивільного кодексу України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Дана норма кореспондується з приписами ст.193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст.662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Судом встановлено виконання позивачем, як постачальником, свого обов`язку з постачання відповідачу, як покупцю, товару на суму 123489,50грн, в тому числі ПДВ, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, а саме видатковими накладними та товаро-транспортними накладними.

В той же час матеріалами справи стверджується, що відповідач поставлений товар оплатив частково у сумі 89676,18грн.

В результаті цього, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за отриманий, але не оплачений товар у розмірі 33813,31грн.

Відповідач заперечень з приводу існування боргу за отриманий від позивача товар, та доказів його сплати суду не надав.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення 33813,31грн вартості неоплаченого товару підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, інфляційних, 3% річних, 30 % річних та процентів за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 692 ЦК України конкретизовано визначений ст. 536 цього Кодексу обов`язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями п.5.2 договору встановлено, при здійсненні сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочення покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах, а також невиконання умов пунктів 2.2.2 та 2.2.4 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення, 30% річних з простроченої суми, а також відшкодовує інфляційні збитки.

Сплата визначених в ст. 625 ЦК України процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 р. у справі № 904/7401/16 зазначив, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Перевіривши заявлені до стягнення 30% річних та інфляційні втрати, суд встановив, що наведений позивачем розрахунок є арифметично правильним.

Отже, позов в частині стягнення 30% річних у сумі 25823,57грн та 6141,90 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача 2583,00 грн 3% річних за періоди прострочення відповідачем виконання обов`язку по оплаті товару.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 30% річних, зазначені у п.5.2. договору та заявлені позивачем до стягнення 3 % річних є за своє правовою природою процентами річних у розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, сторонами у договорі було встановлено інший розмір процентів річних 30 %, як то передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що судом вже розглянуто та задоволено вимогу позивача про стягнення 30 % річних, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повторного застосування положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у спірних відносинах щодо стягнення заявлених позивачем процентів річних у розмірі 3%, і відповідно позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 2583,00 грн 3% річних від суми основної заборгованості за договором є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Також позивач на підставі п.5.3 договору нарахував відповідачу 16354,93грн процентів за користування чужими коштами в розмірі 19% річних.

Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

За змістом ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Положеннями ст. 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Відтак позов в частині стягнення 16354,93грн процентів за користування чужими грошовими коштами підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 20969,46грн пені суд зазначає наступне.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Розділом 5 Договору №6_2 від 03 січня 2018 року передбачена відповідальність відповідача за порушення грошових зобов`язань за цим договором, а саме за невиконання або неналежне виконання умов даного договору винна сторона відшкодовує збитки відповідно до чинного законодавства України.

При здійсненні сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочення покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах, а також невиконання умов пунктів 2.2.2 та 2.2.4 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 107970,60грн за період з 11.06.2019 по 28.02.2020 (розрахунок наведений в тексті позовної заяви).

Із виконаного позивачем розрахунку (а.с.13-26) вбачається, що пеня нарахована без урахування положень ч.6 ст.232 ГПК, у зв`язку з цим судом перераховано пеню та встановлено, що її розмір за період з 02.10.2018 по 02.04.12.2019 на суму боргу 800,00грн становитиме 144,39грн, за період з 10.10.2018 по 10.04.2019 на суму боргу 33013,00грн становитиме 5958,62грн.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 6103,01грн. В стягненні 14866,45грн пені слід відмовити у зв`язку з безпідставністю нарахування.

Відтак, з відповідача на користь позивача у зв`язку із простроченням оплати товару слід стягнути 6103,01грн - пені, 25823,57грн - 30% річних, 6141,90грн - інфляційних, 16354,93грн - процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не подав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, натомість позивач обґрунтував свої позовні вимоги належними та достатніми доказами.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 88236,41грн, з яких: 33813,31грн - основного боргу, 6103,01грн - пені, 25823,57грн - 30% річних, 6141,90грн - інфляційних, 16354,93грн - процентів за користування чужими грошовими коштами. В решті позову суд відмовляє.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з ст. 129 ГПК України, судовий збір суд покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" до Приватного підприємства "Проспект-Транс" задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Проспект-Транс" (10001, м.Житомир, вул.С.Параджанова, буд.77, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (10001, м.Житомир, вул.Івана Сльоти, 49, )

- 33813,31грн - основного боргу,

- 6103,01грн - пені,

- 25823,57грн - 30% річних,

- 6141,90грн - інфляційних,

- 16354,93грн - процентів за користування чужими грошовими коштами,

- 1895,20грн - судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.08.21

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек.