ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

18 серпня 2021 року м. ХарківСправа № 922/3306/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши клопотання про забезпечення позову (вх. № 3306/21 від 17 серпня 2021 року) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс", місто Харків,

до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, Міністерства оборони України, місто Харків,

про визнання юридичного факту та визнання продовженим договору оренди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, Міністерства оборони України, про визнання юридичного факту про відсутність заяви орендодавця про припинення або зміну умов договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 від 20 березня 2003 року, протягом одного місяця після закінчення терміну дії цього договору, а також про визнання продовженим договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 від 20 березня 2003 року, на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Разом із позовною заявою позивачем, з метою реалізації права, закладеного в основі частини 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України, представлено клопотання про забезпечення позову (вх. № 3306/21 від 17 серпня 2021) в якому просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Квартирно-експлуатаційному відділу міста Харкова, Міністерства оборони України, його посадовим особам, уповноваженим представникам, вживати дії направлені на обмеження доступу до приміщення, що передавалось в оренду позивачу, юридичній особі Товариству з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс" та його представникам, за договором № 177 від 20 березня 2003 року, а також заборонити вживати дії на обмеження доступу до майна орендаря, Товариства з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс", та доступу до управління комунікаціями електроживлення, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, протипожежних засобів до вирішення справи по суті.

Главою 10 Кодексу передбачено можливість подання заяви (клопотання) про забезпечення позову. Водночас, відповідно до частини 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Суд, ознайомившись з матеріалами клопотання про забезпечення позову, не вбачає необхідності у наданні додаткових доказів та пояснень, а, відтак і існування виняткового випадку для призначення клопотання до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін, що зумовлює розгляд клопотання про забезпечення позову без виклику учасників справи.

Розглянувши клопотання про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Статтею 137 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи, якими забезпечується позов, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії. Відповідно до статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволення вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Правова позиція Верховного Суду в питаннях забезпечення позову зводиться до того, що господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно до статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Предметом позову становить визнання юридичного факту про відсутність заяви орендодавця про припинення або зміну умов договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 від 20 березня 2003 року, протягом одного місяця після закінчення терміну дії цього договору, а також про визнання продовженим договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 від 20 березня 2003 року, на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, а видом забезпечення позову, який позивач просить застосувати є заборона Квартирно-експлуатаційному відділу міста Харкова, Міністерства оборони України, його посадовим особам, уповноваженим представникам, вживати дії направлені на обмеження доступу до приміщення, що передавалось в оренду позивачу, юридичній особі Товариству з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс" та його представникам, за договором № 177 від 20 березня 2003 року, а також заборона вживати дії на обмеження доступу до майна орендаря, Товариства з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс", та доступу до управління комунікаціями електроживлення, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, протипожежних засобів до вирішення справи по суті.

Згідно з частиною 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування господарським судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Як на тому наголосив Верховний Суд у постанові у справі № 918/702/18 від 02 квітня 2019 року, в контексті обов`язку надати докази вчинення відповідачем відповідних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, вчинення яких обумовлюється в часі після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

При цьому, суд виходить із законодавчо встановленої заборони незаконного втручання органів державної влади, в тому числі і судів, у господарські відносини (стаття 6 ГК України)

Позивачем, всупереч приписів частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно свідчили про те, що відповідачем або його посадовим особам чи уповноваженим представникам, вчиняються дії по обмеження доступу до приміщення, що передавалось в оренду позивачу або дії, спрямовані на обмеження доступу до майна та до управління комунікаціями електроживлення, водопостачання, водовідведення, теплопостачання, протипожежних засобів.

При цьому, суд зауважує, що за постановою Східного апеляційного господарського суду, яка прийнята 23 лютого 2021 року у справі № 922/1567/18, вирішено, в тому числі, виселити Товариство з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс" із нежитлового приміщення загальною площею 1999,20 кв. м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Леніна (Науки), 5, яка набула чинності в момент її проголошення. Винесення постанов в порядку касаційної інстанції дані Єдиного державного реєстру судових рішень не містять. А відтак, господарська діяльність відповідача не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки такі заходи застосовуються залежності від наявності належних та допустимих доказів того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Звертаючись з клопотанням про забезпечення позову заявник лише припускає, що невжиття заходів забезпечення позову можуть негативно вплинути на забезпечення безпеки утримання майна і не наводить жодного достатнього обґрунтування наявності правових підстав (з посиланням на відповідні докази) для застосування заходів забезпечення позову.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів без обґрунтування підстав для вжиття таких заходів з посиланням на відповідні докази, а також без відповідного обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для постановлення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що заявником у клопотанні про забезпечення позову не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи поновлення порушених й оспорюваних прав або інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс".

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів заявника без вжиття таких заходів також не наведені, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах № 918/702/18 від 02 квітня 2019 року, № 902/271/18 від 14 лютого 2019 року, № 922/2673/18 від 25 лютого 2019 року, № 902/483/18 від 21 січня 2019 року, № 910/16948/18 від 10 травня 2019 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданого Товариством з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс" клопотання про забезпечення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись статтями 2, 42, 136-140, 232-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "НБМ-Сервіс" у задоволенні клопотання про забезпечення позову (вх. № 3306/21 від 17 серпня 2021 року).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Ухвалу підписано 18 серпня 2021 року.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/3306/21