ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/1477/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Земляк А.В.,

за участю представників:

від Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" - участі не брали,

від Миколаївської обласної прокуратури - Коломійчук І.О.,

від Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - Павленко О.І.,

від Державної казначейської служби України - участі не брали,

від Центрального районного суду м. Миколаєва - участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.04.2021, прийняте суддею Олейняш Е.М., м. Миколаїв, повний текст складено 09.04.2021,

у справі №915/1477/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика"

до відповідача: держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

-Державної казначейської служби України;

-Центрального районного суду м. Миколаєва

про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулось з позовом до держави Україна в особі Миколаївської місцевої прокуратури №1 та Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, в якому просило стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Центрального районного суду м. Миколаєва, Миколаївської місцевої прокуратури №1 та Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 113432 грн неотриманого прибутку за два дні простою підприємства з вини органу досудового розслідування, прокуратури і суду; 588782,04 грн неотриманого доходу в результаті втрати контрагента з вини органу досудового розслідування, прокуратури і суду; 257783,37 грн витрат, сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичних послуг, та 100000 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, вчиненими в межах кримінального провадження №0002867, при цьому незаконність вказаних дій, за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика", підтверджується фактом закриття зазначеного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Зокрема, позивач зазначає про те, що у зв`язку з незаконними діями, а саме: проведенням обшуку, виїмкою та арештом майна, належного позивачу на праві власності, даному товариству завдано майнову шкоду, яка полягала в припиненні роботи на підприємстві протягом двох днів під час проведення обшуку, а подальше досудове розслідування стало причиною втрати позивачем контрагента, понесення витрат на професійну правничу допомогу та завдало моральної шкоди.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 14.12.2020 відкрито провадження у справі №915/1477/20, а ухвалою суду від 18.01.2021 залучено до участі у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державну казначейську службу України та Центральний районний суд м. Миколаєва.

В подальшому ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 24.03.2021 замінено відповідачів у справі №915/1477/20 їх правонаступниками (Миколаївську місцеву прокуратуру №1 замінено на Миколаївську обласну прокуратуру, а Центральний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - на Головне управління Національної поліції в Миколаївській області).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.04.2021 у справі №915/1477/20 (суддя Олейняш Е.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване недоведеністю позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження незаконності рішень, дій, бездіяльності органів досудового розслідування, прокуратури і суду під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002867, при цьому прийняття слідчим постанови від 14.06.2018 про закриття вказаного кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України не є безумовним свідченням незаконності дій вищевказаних органів у зазначеному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим за недоведеності протиправності поведінки даних органів, причинно-наслідкового зв`язку між діями останніх і заподіянням шкоди, відсутній склад правопорушення, необхідний для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди.

Судом першої інстанції також зазначено, що збитки у формі упущеної вигоди від господарської діяльності, обумовлені договірними зобов`язаннями сторін, не можуть покладатися на державу за самим лише фактом їх понесення в будь-якому разі, а відтак в частині позовних вимог про стягнення неотриманого доходу внаслідок втрати контрагента, що за розрахунком позивача є середньою сумою відвантаженої контрагентом в І та ІІ кварталі 2017 року продукції, також необхідно відмовити.

Щодо відшкодування моральної шкоди місцевий господарський суд послався на те, що матеріали справи не містять жодного доказу завдання моральної (немайнової) шкоди юридичній особі - позивачу, при цьому останній помилково ототожнює працівників юридичної особи (фізичних осіб) з самою юридичною особою, натомість останні є різними суб`єктами правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування витрат за надання юридичних послуг, Господарський суд Миколаївської області виходив з недоведеності складу цивільного правопорушення, зокрема, як неправомірності дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду та причинно-наслідкового зв`язку, так і самого факту завдання шкоди, оскільки з поданих до матеріалів даної господарської справи доказів неможливо встановити, що витрати на юридичну допомогу понесені саме під час кримінального провадження №0002867. Крім того, витрати, понесені особою під час розгляду справ повинні розподілятись за правилами розподілу судових витрат в порядку того виду судочинства, в якому здійснюється розгляд відповідних справ, натомість такі витрати не є шкодою (збитками), а тому не можуть розглядатись в порядку позовного провадження про їх відшкодування.

Водночас місцевий господарський суд вказав, що, зазначаючи в прохальній частині позовної заяви вимогу про стягнення грошових кошти саме з Державної казначейської служби України, позивачем не визначено процесуальний статус останньої; доказів вчинення неправомірних дій та завдання шкоди позивачу Державною казначейською службою України як самостійною юридичною особою матеріали справи не містять.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.04.2021 у справі №915/1477/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що відмова у задоволенні його позову у даній справі викликана неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, оскільки, за твердженням апелянта, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не застосував положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", а посилання суду на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №916/1423/17, відповідно до яких вищенаведений закон регулює правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові, а не юридичній особі, є необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу №356/27-2021 від 04.06.2021 (вх.№2133/21/Д1 від 08.06.2021) Головне управління Національної поліції в Миколаївській області не погоджується з доводами та вимогами скаржника, вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції та наполягає на тому, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і ймовірним протиправним діянням органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також вини останніх в її заподіянні. Даний відповідач також наголошує на тому, що посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" на положення Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є помилковими, оскільки зазначений Закон регулює відносини з відшкодування шкоди лише фізичній особі, при цьому вказана правова позиція неодноразово висловлена Великою Палатою Верховного Суду та є сталою.

09.06.2021 до суду апеляційної інстанції від Миколаївської обласної прокуратури надійшов відзив №15/2-581вих-21 від 07.06.2021 (вх.№2133/21/Д2 від 09.06.2021), в якому остання просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика", а рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.04.2021 у справі №915/1477/20 залишити без змін. Зокрема, вказаний відповідач зауважує на недоведеності позивачем наявності правових підстав для стягнення з органів досудового розслідування та прокуратури майнової та моральної шкоди, а також витрат на юридичні послуги адвоката.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 25.05.2021 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та в подальшому ухвалою суду від 18.06.2021 справу №915/1477/20 призначено до розгляду на 11.08.2021 об 11:00.

05.08.2021 до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" надійшла заява про відвід складу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду №3-08 від 03.08.2021 (вх.№2133/21/Д3 від 05.08.2021) від розгляду справи №915/1477/20, мотивована незаконністю та необґрунтованістю постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.05.2021, прийнятої колегією суддів у складі Поліщук Л.В., Будішевської Л.О. та Таран С.В. за результатами апеляційного перегляду рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2021 у справі №915/1308/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" до держави України в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк М.А. про відшкодування шкоди, що, на думку заявника, зумовлює наявність сумнівів щодо необ`єктивності вищенаведених суддів під час розгляду даної справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. від 09.08.2021 у справі №915/1477/20 визнано необґрунтованими доводи, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" у заяві про відвід складу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду №3-08 від 03.08.2021 (вх.№2133/21/Д3 від 05.08.2021) та передано дану справу для здійснення автоматизованого розподілу в порядку, встановленому статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, з метою визначення судді для вирішення питання про відвід.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 вищенаведену заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" про відвід складу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду №3-08 від 03.08.2021 (вх.№2133/21/Д3 від 05.08.2021) передано на розгляд судді Головею В.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі судді Головея В.М. від 10.08.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" про відвід складу колегії суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Будішевської Л.О., Поліщук Л.В. у справі №915/1477/20.

У судовому засіданні 11.08.2021 представники Миколаївської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області висловили заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика", Державної казначейської служби України та Центрального районного суду м. Миколаєва участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі змістом заяви про відвід суддів, в якій скаржник зазначив про обізнаність щодо призначення розгляду його скарги на 11.08.2021. Клопотання про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходили.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників Миколаївської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Миколаївської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого відділу Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області перебувало кримінальне провадження №0002867, відомості про яке 29.06.2017 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 191 Кримінального кодексу України за фактом привласнення посадовими особами Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" коштів державного бюджету шляхом безпідставного формування податкового кредиту з ПДВ для подальшого його відшкодування з державного бюджету.

31.08.2017 в ході досудового розслідування в межах кримінального провадження №0002867 прокурор Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з клопотанням про надання дозволу про проведення обшуку житла та іншого володіння особи, в якому просив постановити ухвалу про проведення обшуку за фактичним місцезнаходженням підконтрольних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підприємств, а саме: в приміщенні №3/2 по вул. Казарського в м. Миколаєві Миколаївської області.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 31.08.2017 задоволено вищенаведене клопотання Миколаївської місцевої прокуратури №1 та надано дозвіл на проведення обшуку офісу Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика".

05.09.2017 та 06.09.2017 на підставі вказаної ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва було проведено обшук нежитлових будівель №3/2 по вулиці Казарського в місті Миколаєві, які належали на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "РосКосметика". В ході даного обшуку вилучено речі та документи, а саме: круглі печатки, штамп-факсиміле, конверти, квитанцію, жорсткий диск, аркуші паперу, звіт по рахунку, роздруківки, чорнові рукописні записи, листи, контракти, скріплений пакет документів з довіреністю, додатковою угодою та договором, комп`ютери, міжнародну товарно-транспортну накладну, екземпляри міжнародної ТТН, примірники акту виконаних робіт, специфікацію, блокноти, ноутбук, інвойси, папки з файлами, зошит, папку з матеріалами семінару тощо, як такі, що могли бути предметом вчинення кримінального правопорушення та одержані внаслідок його вчинення, або використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

В подальшому слідчий слідчого відділу Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з погодженим із прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку, проведеного 05.09.2017 за місцем знаходження офісу Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 3/2.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2017 накладено арешт на майно, вилучене у ході проведеного 05.09.2017 обшуку за місцем знаходження офісу Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, 3/2.

Вказані фактичні обставини встановлені судами під час розгляду цивільної справи №489/2820/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" до Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2017 накладено арешт на ноутбук PRO, SEKIAL-C02QX03ZG8wr, вилучений в ході проведеного 05.09.2017 обшуку за місцем мешкання ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа Головного управління ДФС у Миколаївській області №8855/10/14-29-12-01-09 від 09.11.2017, наданого у відповідь на адвокатський запит адвоката Бєлика В.Г., згідно з наявними базами даних Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" у деклараціях з податку на додану вартість за операціями за січень-травень 2017 року відображено обсяги постачання (без ПДВ) на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ТД "Роскосметика" у сумі 7617504 грн, ПДВ - 1523501 грн, а також відображено обсяги придбання (без ПДВ) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Промхімскло" на суму 2082775 грн, ПДВ - 416555 грн (загальний обсяг придбання - 2499330 грн), при цьому за період з березня по травень 2017 року позивач не заявляв до бюджетного відшкодування суму 416555 грн по контрагенту - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промхімскло". Стосовно формування Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" від`ємного значення у сумі 1523498 грн у даному листі зазначено про те, що від`ємне значення - це від`ємна різниця між податковими зобов`язаннями та податковим кредитом платника податку, тому по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" сума 1523498 грн є сумою податкових зобов`язань з податку на додану вартість, яка виникла в результаті постачання товарів/послуг на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ТД "Роскосметика", та не може бути від`ємним значенням з податку.

Згідно з витягом з кримінального провадження №0002867 та адресованого позиву листа прокуратури Миколаївської області №04/2/2/-151-17 від 13.11.2017 у вищевказаному кримінальному провадженні 07.11.2017 змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з частини третьої статті 191 Кримінального кодексу України на частину другу статті 212 Кримінального кодексу України, у зв`язку із чим 07.11.2017 на підставі частини третьої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України підслідність у вказаному кримінальному провадженні визначено за слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС в Миколаївській області.

В адресованому позивачу листі №3864/10/14-29-23-02 від 22.07.2019 Головне управління ДФС у Миколаївській області повідомило, що кримінальне провадження №0002867 в частині кримінального правопорушення за ознаками частини другої статті 212 Кримінального кодексу України закрито постановою слідчого від 14.06.2018 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, при цьому того ж дня дане кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України, направлено до прокуратури Миколаївської області для визначення підслідності.

Листом Головного слідчого управління Національної поліції України №12393/24/3/2-2020 від 16.04.2020 проінформовано директора Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" - ОСОБА_1 про те, що Новоодеським відділом поліції ГУНП в Миколаївській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002867, яке розпочато 29.06.2017 за частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів), та в подальшому за результатами розслідування вказаного кримінального провадження прийнято рішення про його закриття на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (закриття кримінального провадження та провадження щодо юридичної особи), яке станом на час підготовки зазначеного листа органами прокуратури та суду не скасовано.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" звернулося до Новоодеського районного суду Миколаївської області з клопотанням про скасування арешту майна, яке мотивоване тим, що внаслідок закриття кримінального провадження№0002867 потреба в застосуванні арешту майна та документів, накладеного ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.09.2017 відпала, оскільки останні більше не є речовими доказами у справі.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29.12.2018 задоволено вищенаведене клопотання та скасовано арешт тимчасово вилученого майна і документів згідно з наведеним у даній ухвалі переліком.

08.09.2017 між адвокатом Бєліком Валерієм Григоровичем ("Адвокат") та Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" ("Клієнт") укладено договір про надання адвокатом правової допомоги №9/РК-2 (далі - договір №9/РК-2 від 08.09.2017), відповідно до пункту 1.1 якого Адвокат зобов`язується за дорученням Клієнта на умовах та в порядку, передбаченому цим договором, здійснювати захист у кримінальних провадженнях на стадії досудового розслідування і судового розгляду та в адміністративних та цивільних провадженнях пов`язаних з відновленням ділової репутації, а Клієнт зобов`язується виплачувати Адвокату щомісяця гонорар в еквіваленті 500 дол. США згідно з курсом НБУ на день перерахування коштів.

В силу пункту 2.1 договору №9/РК-2 від 08.09.2017 Адвокат зобов`язується надавати Клієнту необхідну юридичну допомогу, використовувати для цього всі надані йому законодавством України засоби і способи захисту в органах поліції, прокуратури, СБУ, митниці, в судах та інших органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, прав, свобод, інтересів Клієнта, пов`язаних з ним осіб; представництва в судах по захисту ділової репутації з моменту початку проведення досудового розслідування, підготовчого судового засідання і до прийняття Клієнтом рішення про закінчення надання правової допомоги.

Гонорар адвоката за угодою сторін встановлюється в умовних одиницях в розмірі 500 дол. США, виплачується в гривні в еквівалентній сумі згідно з курсом НБУ на день здійснення платежу у формі передплати за 1 місяць роботи (пункт 4 договору №9/РК-2 від 08.09.2017).

У пункті 6 договору №9/РК-2 від 08.09.2017 узгоджено, що додаткова винагорода Адвоката здійснюється за домовленістю сторін у випадках виконання додаткових послуг, зокрема, проведення експертних досліджень, відбору рішень, довідників, роботи у неробочі дні і часи; захист і представництво в інших кримінальних провадженнях, крім №0002867, цивільних, адміністративних справах і провадженнях.

На виконання вищенаведеного договору позивачем та адвокатом Бєліком Валерієм Григоровичем було підписано низку актів приймання-передачі виконаних юридичних послуг адвокатом на загальну суму 144269 грн, в яких зазначено про те, що адвокат здійснив "надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань КК України", "складання клопотань, заяв", "участь у судових засіданнях в жовтні-грудні 2017 року, січні 2018 року, лютому 2018 року, травні 2018 року, червні 2018 року, серпні-жовтні 2018 року". На підставі вказаних актів адвокатом було висталено Товариству з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" відповідні рахунки.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" в якості оплати за договором №9/РК-2 від 08.09.2017 перерахувало на користь адвоката Бєліка Валерія Григоровича грошові кошти у загальній сумі 224664,75 грн, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії платіжних доручень.

Позивачем до місцевого господарського суду також було подано копії фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва - Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" за 2017 рік; непідписаного графіку робочих днів на 2017 рік; акту звірки взаєморозрахунків між Приватним підприємством "Organic Food" та Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" за період з січня 2016 року по липень 2017 року, який підписаний в односторонньому порядку лише позивачем, а також листа Приватного підприємства "Organic Food" №11-10/4 від 10.11.2017, відповідно до якого вказане приватне підприємство тимчасово припиняє співпрацю з Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" та в односторонньому порядку здійснює розірвання раніше досягнутих домовленостей, адже проведення правоохоронними органами обшуків на підприємстві позивача може негативно вплинути на репутацію Приватного підприємства "Organic Food" та, відповідно, призвести до втрати фінансової стійкості.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.10.2020 провадження у справі №489/2820/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" до Миколаївської місцевої прокуратури №1, Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду закрито, оскільки вказаний спір належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Предметом спору у даній справі є вимоги про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями Центрального районного суду м. Миколаєва, Миколаївської місцевої прокуратури №1 та Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, 113432 грн неотриманого прибутку за два дні простою підприємства з вини органу досудового розслідування, прокуратури і суду; 588782,04 грн неотриманого доходу в результаті втрати контрагента з вини органу досудового розслідування, прокуратури і суду; 257783,37 грн витрат, сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичних послуг, та 100000 грн моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Отже, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

За приписами частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною (універсальною) саме в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки, 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, 4) вина боржника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із зазначених елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Отже, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт протиправної поведінки відповідача, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та заподіяними збитками. Відповідачу, в свою чергу, потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

При цьому господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 24.07.2018 у справі №916/2408/17.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до частин першої, другої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила відшкодування завданої особі недоговірної шкоди так званої "деліктної шкоди". Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди вказаної статті є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

Загальне правило вказаної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі.

Таким чином, для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 Цивільного кодексу України господарському суду необхідно встановити такі факти:

-неправомірність поведінки особи (неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, яка не відповідає вимогам закону, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії);

-наявність шкоди (під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права; у правовідносинах, що розглядаються, шкода - це фактично міра відповідальності);

-причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою (є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди);

-вина завдавача шкоди (за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону, обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від її вини).

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 12.11.2019 у справі №914/2436/18.

Відповідно до частини четвертої статті 47 Господарського кодексу України збитки, завдані підприємцю внаслідок порушення громадянами чи юридичними особами, органами державної влади чи органами місцевого самоврядування його майнових прав, відшкодовуються підприємцю відповідно до цього Кодексу та інших законів.

За умовами частин першої, третьої статті 147 Господарського кодексу України майнові права суб`єктів господарювання захищаються законом. Збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В силу частин першої, другої статті 1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (частини п`ята-сьома статті 1176 Цивільного кодексу України).

Отже, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.

Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 Цивільного кодексу України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 16.06.2021 у справі №910/15883/14.

Частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17 та постановах Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №910/18282/19 та від 12.08.2020 у справі №910/15883/14.

Дії (бездіяльність) органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, шкода та причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою та заподіянням шкоди є основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у даній справі, оскільки відсутність елементів делікту свідчить про відсутність складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 24.03.2021 у справі №922/445/20, від 19.11.2020 у справі №912/1049/19 та від 17.09.2020 у справі №912/1374/19.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження незаконності рішень, дій або бездіяльності органу досудового розслідування, прокуратури або суду в межах кримінального провадження №0002867.

Сам по собі факт незгоди позивача з відкриттям та здійсненням щодо нього вищенаведеного кримінального провадження, як і подальше закриття вказаного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, тобто на правовій підставі, визначеній безпосередньо процесуальним законом, жодним чином не свідчать про незаконність рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування, прокуратури та суду, тим більше, що питання обґрунтованості та правомірності втручання у право позивача на недоторканість майна (нежитлових приміщень офісу) та володіння майном (яке було вилучено та обтяжене арештом за результатами проведення обшуку) було перевірено слідчим суддею в межах здійснення ним функції судового контролю, а саме: під час надання дозволу на обшук належних позивачу приміщень та в подальшому під час накладення арешту на майно.

Крім того, не зважаючи на свої твердження про те, що проведення протягом двох днів (05.09.2017 та 06.09.2017) обшуку належних Товариству з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" нежитлових приміщень призвело до простою підприємства, позивачем до місцевого господарського суду взагалі не подано жодного доказу тимчасового припинення діяльності останнього, зокрема, наказів про простій тощо.

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" наявності складу цивільного правопорушення (зокрема, неправомірності рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями вказаних органів та заподіянням шкоди), та беручи до уваги те, що збитки у формі упущеної вигоди, обумовлені договірними зобов`язаннями позивача, не можуть покладатися на державу за самим лише фактом їх понесення в будь-якому разі, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 113432 грн неотриманого прибутку за два дні простою підприємства та 588782,04 грн неотриманого доходу в результаті втрати контрагента.

Доводи апелянта про безпідставне не застосування місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" колегією суддів оцінюються критично, оскільки вказаний закон регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, саме громадянину, а не юридичній особі.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі №910/23364/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17.

Згідно з частиною четвертою статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, беручи до уваги те, що позивачем у даній справі виступає юридична особа, а не громадянин, Господарський суд Миколаївської області обґрунтовано врахував вищенаведену правову позицію Верховного Суду щодо сфери дії Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", у зв`язку з чим дійшов правомірного висновку про неможливість застосування приписів даного закону у спірних правовідносинах.

Твердження скаржника про необхідність застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" до юридичних осіб за аналогією закону (аналогію права) є необґрунтованими, адже за умовами частини першої статті 8 Цивільного кодексу України та частини десятої статті 11 Господарського процесуального кодексу України аналогія закону та аналогія права застосовуються виключно у разі, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, між тим апеляційний господарський суд зауважує, що правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої юридичній особі, регламентовані Цивільним кодексом України, а саме: Главою 82 "Відшкодування шкоди".

Щодо позовної вимоги про стягнення 100000 грн моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, пункту 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (частини третя-п`ята статті 23 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 91, статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Ділова репутація є сукупністю документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства (пункт 26 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Отже, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, потрібно розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, також вчинення дій спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 02.07.2020 у справі №910/11621/16.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, у той час як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Твердження позивача про те, що досудове розслідування в межах кримінального провадження №0002867 завдало йому моральної втрати, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, апеляційним господарським судом до уваги не приймаються, оскільки здатність відчувати моральні страждання за своєю правовою природою може належати тільки людині, натомість, посилаючись на завдання Товариству з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" моральної шкоди органами досудового розслідування, прокуратури і суд, позивач безпідставно ототожнює своїх працівників (фізичних осіб) і з самим товариством як юридичною особою.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що здійснення дій на виконання посадовими особами вищенаведених органів своїх процесуальних обов`язків, навіть у випадку подальшого їх скасування, не може трактуватися, як приниження честі, гідності або підрив ділової репутації позивача.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка міститься в постанові від 05.09.2018 у справі №910/6099/17.

З огляду на викладене, враховуючи недоведеність позивачем самого факту заподіяння йому, як юридичній особі, моральної шкоди, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок Господарського суду Миколаївської області щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 100000 грн моральної шкоди.

Південно-західний апеляційний господарський суд також вбачає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" було заявлено позовну вимогу про стягнення 257783,37 грн витрат, сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичних послуг.

Між тим надані позивачем до місцевого господарського суду докази, зокрема, копії договору №9/РК-2 від 08.09.2017, актів приймання-передачі виконаних юридичних послуг адвокатом та виставлених на їх підставі рахунків, а також платіжних доручень жодним чином не підтверджують той факт, що витрати на професійну правничу допомогу були понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" саме у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження №0002867, тим більше, що самим позивачем не заперечується, що вищенаведеним адвокатом товариству надавалась правова допомога на підставі зазначеного договору також і в адміністративних та цивільних справах.

Крім того, у будь-якому разі процесуальні витрати, понесені, в тому числі і у кримінальному провадженні, не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, останні не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків, натомість дані витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 31.05.2021 у справі №910/6235/20, від 24.03.2021 у справі №922/445/20 та від 01.06.2020 у справі №910/12945/19, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позову і в частині вимог про стягнення 257783,37 грн витрат, сплачених адвокату Беліку В.Г. за надання юридичних послуг.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РосКосметика" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.04.2021 у справі №915/1477/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.08.2021.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя Л.В. Поліщук