ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1846/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Стеріоні В.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "ТЕХНОЛОГІЯ" (40031, Сумська обл., м. Суми, проспект Курський, буд. 147-А; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД" (61023, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 104 Д; )
про стягнення заборгованості
за участю представника:

позивача Васильченко М.П., довіреність б/н від 10.01.21;

відповідачів - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

17.05.2021 Приватне акціонерне товариство "ТЕХНОЛОГІЯ" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД" суму основного боргу у розмірі 189 520,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 10 959,17 грн., суму відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 2 648,26 грн., інфляційне збільшення боргу у розмірі 10 455,05 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 3 203,74 грн., з урахуванням зменшення позовних вимог.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2021 прийнято позовну заяву (вх.№1846/21 від 17.05.2021) Приватного акціонерного товариства "ТЕХНОЛОГІЯ" до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1846/21. Визначено, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 16.06.2021 о 10:20. Відповідачу, згідно статті 165 ГПК України, встановити строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Позивачу, згідно статті 166 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Встановлено відповідачу строк 5 днів на подання заперечень на відповідь позивача на відзив, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Звернуто увагу учасників справи, що подання доказів у справі здійснюється учасниками справи на стадії підготовчого провадження. Запропоновано учасникам справи забезпечити участь у судовому засіданні компетентного представника з документами, що посвідчують його особу та повноваження. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою. Роз`яснено учасникам справи про можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відповідно до вимог ст.197 ГПК України.

15.06.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№14090 від 15.06.2021), в якій стверджував, що позивач пред`явив вимоги про стягнення коштів не врахувавши суму платежу сплачену Товариством з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД" у розмірі 20 000,00 грн. Також зазначив, що позивачем необґрунтовано складені розрахунки пені, відсотків за користування грошовими коштами та інфляційного збільшення станом на дату подання позову, виходячи з суми 209 520,00 грн., яка не відповідає дійсним розрахункам між сторонами.

В той же день на електронну скриньку суду від відповідача надійшло клопотання (вх.№4027 від 15.06.2021), в якому просив суд долучити до матеріалів справи документи, що підтверджують повноваження представника відповідача.

Вищезазначене клопотання 16.06.2021 надійшло до суду через відділ канцелярії (вх.№14294 від 16.06.2021).

Протокольну ухвалою господарського суду Харківської області від 16.06.2021 відкладено підготовче засідання на 07.07.2021.

05.07.2021 через канцелярію господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх.№15590 від 05.07.2021).

Разом із заявою про зменшення позовних вимог позивач надав уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором, сплативши борг у суму 20 000,00 грн. Також, позивачем було перераховано пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, суму відсотків за користування грошовими коштами та інфляційного збільшення, на підставі чого надано відповідні розрахунки.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.07.2021 заяву позивача (вх.№15590 від 05.07.2021) про зменшення розміру позовних вимог задоволено. Розгляд справи продовжено з урахуванням зменшення позовних вимог. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04.08.2021.

Присутній в судовому засіданні 04.08.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та позов просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 04.08.2021 не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ст.ст.13,74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

При цьому, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано під час розгляду справи, обумовлені чинним Господарським процесуальним кодексом України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 04.08.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промови представників сторін у судових дебатах, суд встановив наступне.

14.03.2019 між Приватним акціонерним товариством "ТЕХНОЛОГІЯ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД" (покупець) було укладено договір поставки №145 (надалі - Договір) (а.с.16-17 т.1).

Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується поставити покупцю продукцію виробничо-технічного призначення: пакети - вкладиші з комбінованих матеріалів, надалі "продукція", а покупець зобов`язується прийняти продукцію, сплатити її вартість на умовах цього Договору та використати у власній господарській діяльності.

Поставка продукції здійснюється партіями на підставі заявок (замовлень) покупця (п.1.2.Договору).

Загальний обсяг продукції, що підлягає поставці за даним Договором, складається із сумарної кількості продукції, поставленої постачальником покупцю протягом терміну дії цього Договору (п.1.3.Договору).

Враховуючи значну імпортну складову сторони погодили ціну продукції в еквівалент: євро, а саме:

- пакетів-вкладишів з комбінованих матеріалів об`ємом 10 літрів - еквівалент 0,68 євро за 1 шт. з ПДВ;

- пакетів-вкладишів з комбінованих матеріалів об`ємом 5 літрів - еквівалент 0,51 євро за 1 шт. з ПДВ.

В товаросупроводжувальних документах ціна продукції зазначається у гривнях. Для визначення ціни Продукції в гривнях України сторонами використовується курс гривня/євро, вказаний на сайті www.finance.ua, розділ "Міжбанк", в графі "продаж", на дату, що передує даті рахунку постачальника на оплату певної партії продукції (п.2.1.Договору).

Загальну вартість цього Договору складає сумарна вартість продукції, яка була поставлена Покупцю протягом терміну дії Договору (п.2.4.Договору).

Поставка продукції здійснюється за письмовою заявкою покупця, скріпленою печаткою покупця та підписом уповноваженої особи, що надається постачальнику за допомогою факсимільного зв`язку та/чи електронної пошти. У заявці покупець зазначає найменування, кількість продукції, бажаний строк її поставки, а також за необхідності й іншу інформацію, необхідну для належного виконання постачальником своїх зобов`язань за Договором (п.3.1.договору).

Отримавши заявку покупця, постачальник протягом 2 робочих днів розглядає технічну можливість її виконання, та повідомляє покупця про прийняття заявки до виконання або про неможливість виконання заявки. При прийнятті заявки до виконання продавець надає покупцю рахунок на оплату замовленої партії продукції (п.3.2.договору).

Строк поставки замовленої партії продукції - протягом 5 робочих днів від дати, наступної за датою рахунку постачальника на оплату замовленої партії продукції (п.3.3.договору).

Відповідно до п.3.5. Договору, поставка продукції здійснюється за рахунок постачальника на умовах СРТ склад перевізника в м. Харків (Інкотермс 2010), якщо інші умови не погоджені сторонами. Разом з продукцією постачальник надає покупцю видаткову накладну та сертифікат якості. Приймання-передавання продукції за кількістю та якістю здійснюється в пункті поставки.

Оплата продукції здійснюється покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки, якщо інше не погоджено сторонами і не зазначено в рахунку-фактурі постачальника.

Зобов`язання покупця вважається виконаним після зарахування коштів на рахунок постачальника зазначення в платіжних документах покупця реквізитів цього Договору є обов`язковим (п.4.1.Договору).

Відповідно до п.6.4. Договору, у разі порушення строків виконання грошових зобов`язань покупець на вимогу постачальника зобов`язаний виплптити постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення.

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє по 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного завершення сторонами прийнятих до виконання зобов`язань (п.10.2.Договору).

Як стверджує позивач, свої зобов`язання за Договором останній виконав в повному обсязі.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної №6430, 19.10.2020 Приватне акціонерне товариство "ТЕХНОЛОГІЯ" відвантажило Товариству з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД" (пункт розвантаження:61023, м. Харків, вул. Пушкінська, 104Д) товар в кількості 0,75 тони на загальну суму 209 520,00 грн. (а.с.19 т.1).

Вищезазначену товарно-транспортну накладну №6430 засвідчено підписами та печатками сторін.

В той же день, представниками сторін було підписано видаткову накладну №прРН-0006430, згідно якої відповідач одержав товар згідно Договору №145 від 14.03.2019 на загальну суму 209 520,00 грн. (а.с.18 т.1).

Проте, як стверджує позивач, відповідач оплату за отриманий товар не здійснив.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій вимагав виконати зобов`язання та сплатити кошти за поставлений товар (а.с.20 т.1).

Як стверджує позивач, відповідач відповіді на претензію не надавав.

Разом з цим, 02.04.2021 відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти у якості оплати за товар згідно Договору №145 від 14.03.2019 на загальну суму 20 000,00 грн. (а.с.60 т.1).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором поставки №145 від 14.03.2019 виконав належним чином, поставивши товар на підприємство відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Так, сторони в Договорі погодили, що покупець здійснює оплату товару шляхом безготівкового перерахунку коштів на рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки, якщо інше не погоджено сторонами і не зазначено в рахунку-фактурі постачальника.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Сторони у Договорі погодили, що поставка продукції здійснюється за рахунок постачальника на умовах СРТ склад перевізника в м. Харків (Інкотермс 2010), якщо інші умови не погоджені сторонами. Разом з продукцією постачальник надає покупцю видаткову накладну та сертифікат якості. Приймання-передавання продукції за кількістю та якістю здійснюється в пункті поставки.

Відповідно до видаткової накладної №прРН-0006430 від 19.10.2020 та товарно-транспортної накладної №6430 від 19.10.2020, відповідачем товар було отримано 19.10.2020.

Вищезазначені видаткова накладна №прРН-0006430 від 19.10.2020 та товарно-транспортна накладна №6430 від 19.10.2020 підписані представником відповідача без жодних зауважень чи заперечень.

Таким чином, оплату за товар відповідач повинен був здійснити до 18.11.2020 включно.

Проте, відповідачем здійснено оплату за товар частково в розмірі 20 000,00 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В частині 1 статті 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує позивач, у відповідача за Договором поставки №145 від 14.03.2019 по теперішній час існує заборгованість у розмірі 189 520,00 грн.

Так, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення вимог ст.73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості останнього перед позивачем за зазначеним договором.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував проти наявності заборгованості перед позивачем за поставлений товар згідно Договору поставки №145 від 14.03.2019 в сумі 189 520,00 грн.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за договором поставки №145 від 14.03.2019 в розмірі 189 520,00 грн. позивачем належним чином доведена, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача сума відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 2 648,26 грн. та інфляційного збільшення боргу у розмірі 10 455,05 грн.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоретету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

При цьому день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Так, дослідивши матеріали справи, врахувавши встановлений законом та погоджений сторонами в договорі строк оплати товару, судом встановлено періоди прострочення оплати товару відповідачем, оскільки доказів фактичної сплати суми заборгованості матеріали справи не містять.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційного збільшення боргу суд встановив, що дані розрахунки є арифметично вірними, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 10 959,17 грн.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідальність у вигляді пені сторони погодили п.6.4. Договору поставки №145 від 14.03.2019.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені суд встановив, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства "ТЕХНОЛОГІЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "САДІН ТРЕЙД" (61023, м. Харків, вул. Пушкінська, буд. 104 Д; ) на користь Приватного акціонерного товариства "ТЕХНОЛОГІЯ" (40031, Сумська обл., м. Суми, проспект Курський, буд. 147-А; ) суму основного боргу у розмірі 189 520 (сто вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн. 00 коп., пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 10 959 (десять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 17 коп., суму відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 2 648 (дві тисячі шістсот сорок вісім) грн. 26 коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 10 455 (десять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) грн. 05 коп. та судові витрати у розмірі 3 203 (три тисячі двісті три) грн. 74 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "16" серпня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко