УХВАЛА

12 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 913/702/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Кролевець О.А., Стратієнко Л.В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на рішення Господарського суду Луганської області

(суддя - Шеліхіна Р.М.)

від 09.03.2021

та постанову Східного апеляційного господарського суду

(головуючий - Пуль О.А. судді - Геза Т.Д., Тарасова І.В.)

від 08.07.2021

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія"

про стягнення 328 615,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Позивач звернувся до Господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення 328 615,27 грн заборгованості у вигляді дооцінки вартості за поставлений товар (курсової різниці) - засоби захисту рослин, за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008 №01-15-08.

2. Рішенням Господарського суду Луганської області 01.03.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 328 615,27 грн, що є дооцінкою вартості товару з урахуванням різниці курсу долару США станом на 28.03.2008 та станом на 15.01.2018, відповідно до договору купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2018 №01-15-08. Стягнуто судовий збір у сумі 4 929,23 грн.

3. 08.07.2021 Східний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою апеляційну скаргу відповідача задовольнив, рішення суду першої інстанції скасував. Прийняв нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Стягнув з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

4. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність права у позивача переглянути ціну на товар і вимагати його сплати з урахуванням курсової різниці, оскільки основна заборгованість за спірним договором сплачена, у судовому порядку уже було стягнуто з відповідача штрафні санкції та інфляційні втрати на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за період прострочення з 2010 по 2018 роки, а подвійне стягнення інфляційних втрат та нарахувань у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) не допускається, тому позовні вимоги у цій справі про стягнення 328 615,27 грн (дооцінки вартості товару (курсової різниці) за договором купівлі-продажу товару від 28.03.2008 №01-15-08) не підлягають задоволенню.

5. 21.07.2021 позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

6. Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

8. Відповідно до пункту 9 частини 3 статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

9. Частина 7 статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

10. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року у розмірі 2 270,00 грн.

11. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

12. Предметом позову у цій справі є стягнення 328 615,27 грн заборгованості, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 270,00 грн).

13. Так, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

14. Скаржник вважає, що справа має для нього виняткове значення, а касаційна скарга має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, що є підставою касаційного оскарження судових рішень відповідно до підпунктів "а" , "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

15. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог статті 238 ГПК України залишив поза увагою, без належного правового дослідження та оцінки наявні у справі докази, а також не здійснив аналіз умов договору № 01-15-08 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 28.03.2008, судових рішень, підстав їх нарахування та періодів стягнення, причини невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Позивач вважає, що зобов`язання, розмір яких визначений у накладних на поставку товару, є гривневим і на них може бути нараховані інфляційні втрати. В позовних вимогах позивача, щодо яких виносилися судові рішення, нарахування інфляції на розмір курсової різниці не відбувалося. Посилається на правову позицію щодо правомірності одночасного стягнення з боржника курсової різниці та інфляційних втрат, викладену у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2016 у справі № 920/1621/15, від 25.11.2014 у справі № 906/519/14 та від 21.01.2015 у справі № 924/489/14.

16. Вивчивши доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судових рішень у справі за підпунктами "а" та "в" пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

17. Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

18. Верховний Суд зауважує, що відповідно до норми частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не постановах Вищого господарського суду України.

19. Суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови врахував усталену практику Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №6-284цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №130/1058/16, від 23.10.2019 у справі №369/661/15-ц, від 23.09.2019 справі №638/4106/16-ц, від 20.02.2019 у справі №638/10417/15-ц, про те, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

20. Покриття позивачеві матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено договором за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати, яке задоволено судами, а відтак, стягнення у цьому випадку інфляційних втрат, нарахованих на суму грошового зобов`язання, вираженого в гривнях, є за своїм змістом подвійною відповідальністю за невиконання зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.10.2018 у справі № 905/192/18.

21. З наведеного висновку Верховного Суду слідує неможливість одночасного покриття позивачеві матеріальних втрат від знецінення коштів передбачених договором за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до долара США на дату оплати та стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму грошового зобов`язання, вираженого в гривнях.

22. Верховний Суд у постанові від 16.03.2021 у справі № 905/392/19 зазначив, що під час розгляду справи дослідженню підлягало питання щодо розмежування заявленої до стягнення суми боргу із уже сплаченими інфляційними втратами. Зокрема, суд виходив з того, що втрати, пов`язані з інфляційними процесами у державі за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, і фактично сума, що виникає у зв`язку з курсовою різницею і є інфляційними втратами. Тому, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що сума боргу за коригуючими рахунками підлягала стягненню лише в тій частині, якою не відновлено у повному обсязі втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, шляхом стягнення у справі № 905/3510/16 інфляційних втрат за відповідними видатковими накладними.

23. Суд апеляційної інстанції зазначив, що помилковим було б покладення на відповідача обов`язку щодо повної сплати коштів за заборгованістю у вигляді дооцінки вартості товару за період з 27.12.2017 по 15.01.2018 у сумі 328 615,27 грн, за якими вже сплачено інфляційні втрати, стягнені судовими рішеннями з 2010 по 2018 роки за весь час прострочення. Тобто недопустиме стягнення заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) згідно з договором №01-15-08 купівлі-продажу товару, яка передбачена договором, якщо одночасно покриваються інфляційні втрати, оскільки донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці охоплюється стягненням боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

24. Таким чином суд апеляційної інстанції ухвалив постанову відповідно до висновків, викладених у вищезазначених постановах Верховного Суду.

25. Натомість, Верховний Суд зауважує, що фактично доводи заявника касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та необхідності вирішити питання належності та достовірності доказів, яким була надана оцінка судом апеляційної інстанції при розгляді справи по суті, водночас, вирішення таких питань не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції відповідно до частини 2 статті 300 ГПК України.

26. Отже, належних обґрунтувань щодо фундаментального значення цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики остання не містить.

27. Наведені скаржником доводи також не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки зазначені доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів, які були здійсненні апеляційним господарськими судом під час розгляду справи по суті і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

28. Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи скаржника про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржника із рішенням суду попередньої інстанції не підтверджує його незаконність, не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

29. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

30. Отже, Верховний Суд вважає, що скаржником не дотримано умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 328 615,27 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

31. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

32. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" згідно з пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини 3 статті 287, пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 913/702/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Луганської області від 09.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.07.2021.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді О. Кролевець

Л. Стратієнко