СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

09 серпня 2021 року Справа № 922/1567/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В., суддя Зубченко І.В.

при секретарі Казаковій О.В.

за участю прокурора Альоша В.В.,

представників сторін:

позивача Дундуков В.В.,

відповідача Кирилюк С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС (вх. №1916Х/1) про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 у справі №922/1567/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС, м.Харків,

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України, м.Харків

за участю Військового прокурора Харківського гарнізону, м. Харків;

про визнання договору оренди продовженим на той самий термін і на тих самих умовах

та за зустрічним позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України,

за участю Військового прокурора Харківського гарнізону, м. Харків;

до Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС, м. Харків,

про виселення з нежитлового приміщення

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ НБМ-Сервіс звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про визнання договору оренди продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003.

В обґрунтування вказаних вимог первісний позивач посилався на те, що всупереч положенням ч. 2 та ч. 3 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендодавець ні за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, ні протягом місяця після закінчення терміну його дії не заявив своїх заперечень щодо продовження договірних відносин та не заявив вимог про повернення орендованого майна. Як зазначав позивач, з моменту закінчення терміну дії договору він виконує його умови, в тому числі в частині цільового використання майна та оплати орендної плати, однак відповідачем не вживаються дії, направлені на підписання угоди про продовження договору, що порушує права орендаря.

В свою чергу, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова звернувся до господарського суду з зустрічним позовом про виселення ТОВ "НБМ-Сервіс" з нежитлового приміщення площею 1999,20 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Леніна, 5 на підставі положень ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна, ст. 766, 785 ЦК України.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що позивач за зустрічним позовом неодноразово звертався до відповідача з листами (вих. №847 від 13.02.2018, №1558 від 19.03.2018, №2163 від 16.04.2018, №1592 від 30.03.2018, №3464 від 08.06.2018), в яких повідомляв про намір використовувати приміщення для власних потреб та попереджав про необхідність звільнення орендованого приміщення після закінчення строку дії договору оренди.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.06.2019 у справі №922/1567/18 первісний позов задоволено. Визнано договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 177 продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У задоволенні зустрічного позову Квартирно-експлуатаційного відділу м.Харкова Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ-Сервіс про виселення з нежитлового приміщення відмовлено повністю (а.с.43 т.3).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 у справі №922/1567/18 (а.с.43 т.5) рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2019 у справі №922/1567/18 скасовано.

Прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС відмовлено повністю.

Зустрічний позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова задоволено, виселено Товариство з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС із нежитлового приміщення загальною площею 1999,20 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Харків, просп. Леніна (Науки), 5.

Вказана постанова суду мотивована тим, що КЕВ м. Харкова неодноразово звертався з листами до ТОВ НБМ-Сервіс про припинення дії договору оренди, необхідність звільнення орендованого майна та передачі його орендодавцю (листи №847 від 13.02.2018, №1558 від 19.03.2018, №2163 від 16.04.2018, №1592 від 20.03.2018, №3464 від 08.06.2018). Зокрема, протягом місяця після закінчення строку дії договору №177 від 20.03.2003 Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова листом №2163 від 16.04.2018 повідомив ТОВ НБМ-Сервіс про припинення дії договору оренди нерухомого майна №177 від 20.03.2003 на підставі п. 10.7 договору, а також про обов`язок орендаря звільнити орендоване майно та передати його орендодавцю. Відповідно договір оренди нерухомого майна №177 від 20.03.2003 був припинений 20.03.2018, у зв`язку із закінченням строку його дії. Враховуючи викладене, право ТОВ "НБМ-Сервіс" на оренду нежитлового приміщення припинилося, а тому відсутні правові підстави для задоволення первісних позовних вимог про визнання договору оренди продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

30.06.2021 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ НБМ СЕРВІС надійшла заява (від 18.06.2021, вх.№1916, а.с.131 т.6) про перегляд судового рішення (постанови Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 у справі №922/1567/18) за нововиявленими обставинами. Заявник просить вказану постанову скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Харківської області від 05.06.2019 у справі №922/1567/18, тобто, задовольнити позовні вимоги позивача за первісним позовом - визнати договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №177 від 20.03.2003 продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В заяві про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 позивач за первісним позовом посилається на те, що 09.06.2021 йому стало відомо про те, що листи, які направлялися орендодавцем орендарю №847 від 13.02.2018, №1558 від 19.03.2018, №1592 від 20.03.2018, №2163 від 16.04.2018 за підписом виконуючого обов`язки керівника КЕВ м.Харкова Мандича С.М. не можуть бути належними доказами на підтвердження наміру орендодавця не продовжувати договірні відносини.

До заяви додано нотаріально посвідчені письмові пояснення Мандича С.М. від 09.06.2021 (а.с.139 т.6), який повідомив про те, що йому не відомо про існування вказаних листів, він їх не підписував та не надавав вказівки направляти ці листи орендарю. Також в письмових поясненнях від 09.06.2021 Мандич С.М. зазначає про те, що на час виникнення спірних правовідносин від Головного управління КЕУ МО України не надходило вказівок щодо використання спірного майна для військових потреб та не існувало необхідності в розірванні договору оренди і виселенні ТОВ НБМ СЕРВІС, оскільки об`єкт оренди був внесений до переліку надлишкового військового майна, що передано в оренду з метою забезпечення його збереження та отримання орендних платежів.

Крім того, як зазначає позивач за первісним позовом в заяві, лист №2163 від 16.04.2018 досліджувався судом та був предметом двох судових експертиз, однак, не ставилося питання чи був він підписаний виконуючим обов`язки КЕВ м.Харкова Мандичем С.М.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС про перегляд постанови Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 у цій справі за нововиявленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 320 ГПК України постанови господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно з частиною 4 статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

При цьому є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Отже, не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду.

Також не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже було оцінено господарським судом у процесі розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.08.2020 у справі №918/519/18, від 03.03.2021 у справі №904/4470/16.

Представлені суду письмові пояснення ОСОБА_1 від 09.06.2021 отримані позивачем за первісним позовом і виникли після прийняття 23.02.2021 Східним апеляційним господарським судом постанови у цій справі, а тому є новим доказом, який не міг бути оцінений судом під час розгляду справи.

Судова колегія звертає увагу, що нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

В цій заяві повідомляється про неналежність, на думку ОСОБА_1 , інших доказів листів КЕВ м.Харкова №847 від 13.02.2018, №1558 від 19.03.2018, №1592 від 20.03.2018, №2163 від 16.04.2018 про небажання орендодавця продовжувати дію спірного договору оренди.

При цьому, ОСОБА_1 посилається на те, що він не знав про ці листи і не підписував їх.

Судова колегія враховує, що в матеріалах справи знаходиться апеляційна скарга КЕВ м.Харкова від 09.11.2018 №6749, підписана ТВО начальника КЕВ м.Харкова Мандичем С.М. (а.с.204-208 т.1).

На підтвердження повноважень керівника КЕВ м.Харкова надано витяг з наказу начальника КЕВ м.Харкова Кульчицького Н.В. від 06.11.2018 №210, яким тимчасово виконуючим обов`язки начальника КЕВ м.Харків із правом підпису в період з 07.11.2018 по 10.11.2018 покладено на заступника начальника відділу підполковника Мандича С.М. (а.с.217 т.1).

Судова колегія враховує, що в зазначеній апеляційній скарзі орендодавець - КЕВ м.Харкова просив задовольнити зустрічний позов, при цьому, посилався в тексті апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не взято до уваги наявні в матеріалах справи попередження КЕВ м.Харкова, надіслані позивачу за первісним позовом про звільнення спірного майна в листах №847 від 13.02.2018, №1558 від 19.03.2018, №1592 від 20.03.2018, №2163 від 16.04.2018, №3464 від 08.06.2018.

Як вбачається з останнього листа №3464 від 08.06.2018 (а.с.97 т.1), зміст його є ідентичним із попередніми листами, але підписаний він начальником КЕВ м.Харків Коником К.В..

Із зазначеного судова колегія приходить до висновку про незмінність позиції орендодавця від початку попереджень орендаря про необхідність звільнення спірного приміщення і протягом всього розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, а також про обізнаність ОСОБА_1 про вказані вище листи та їх зміст.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами стосуються повторного дослідження доказів (листів), що вже були досліджені судами всіх інстанцій у цій справі та їм надавалася певна оцінка.

Отже, заявник позивач за первісним позовом намагається здійснити переоцінку доказів та обставин справи, що були досліджені в судах всіх інстанцій.

Подання заявником нових доказів у процесі перегляду судового рішення за правилами глави 3 розділу IV ГПК України, по суті є намаганнями домогтися нового апеляційного перегляду справи і ухвалення нового судового рішення.

Крім того, письмові пояснення ОСОБА_1 , як доказ не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, оскільки всупереч приписів ч. 2 ст. 88 ГПК України не містять підтвердження про обізнаність відповідної особи із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань.

Згідно із статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Частинами першою, другою, четвертою статті 11 ГПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Перегляд судового рішення не повинне бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обстави (пункти 51-52 рішення ЄСПЛ у справі "Рябих проти Росії").

У низці своїх рішень Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) одним із основоположних аспектів верховенства права називає принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення. Згідно з цим принципом жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення [пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), пункти 42-44 рішення ЄСПЛ у справі "Желтяков проти України" (заява № 4994/04), пункт 61 рішення ЄСПЛ "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95)].

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 у справі №922/1567/18.

Керуючись ст.ст. 234, 320, 325 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю НБМ СЕРВІС від 18.06.2021 (вх.1916) про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2021 у справі №922/1567/18.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 13.08.2021р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.В. Зубченко