РІШЕННЯ

Іменем України

09 серпня 2021 року м. Чернігівсправа № 16/137б/83б/22б (910/12422/20)
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., секретар судового засідання Скороход А.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Компанії «ЕРТЕКС ЛТД» (ERTEX LTD), Майліз Нортон Хайвей, б.1, оф.112, м. Беліз, адреса для листування: вул. Велика Житомирська, б.4, офіс 9, м. Київ, 01001,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», Київське шосе, 3, м. Чернігів, 14000,

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», вул. Васильківська, буд. 14, офіс 706, м. Київ, 03040,

відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів, 14000,

про визнання договорів недійсними, скасування свідоцтв про право власності та державну реєстрацію, розгляд якої здійснюється в межах справи №16/137б/83б/22б, за участю

Кредиторів:

1.Виконавча дирекція Чернігівського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (вул. Музична, 1а, м. Чернігів, 14014)

2.Публічне акціонерне товариство „Кредитпромбанк" (бул. Дружби народів, 38, м. Київ, 01000)

3.Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-а, )

4.Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Чернігові (вул. Шевченка, 5, м. Чернігів)

5.Чернігівський міський центр зайнятості (вул. Попудренка, 14, м. Чернігів, 14017)

6.Публічне акціонерне товариство "Кристалбанк" (, 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Кудрявський узвіз, 2)

7.Публічне акціонерне товариство „Полікомбанк" (вул. Київська, 3, м. Чернігів, 14005)

8.Товариство з обмеженою відповідальністю „Спецавтоматика" (вул. Щорса, 69, м. Донецьк, 83086)

9.Публічне акціонерне товариство „Банк Богуслав" (вул. Нижньоюрківська, 81, м. Київ, 04080)

10.Головне управління ДПС у Чернігівській області (14000, м. Чернігів, вул. Реміснича, 11)

11.Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів „Раціональні інвестиційні технології" в інтересах Пайових венчурних інвестиційних фондів недиверсифікованого виду закритого типу "Альфа" та "Сігма" (вул. Ванди Василевської/Кирило-Мефодіївська, 12/16, оф.70 м. Київ, 04116)

12.Кримське республіканське об`єднання інвалідних організацій всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" (вул. Р.Люксембург, 34/33, м. Сімферополь, 95006)

13.Публічне акціонерне товариство Комерційний банк „Надра" (вул. Артема, 15, м. Київ, 04053)

14.Акціонерний банк „Банк регіонального розвитку" (вул. Машинобудівна, 44, м. Київ, 03680)

15.Публічне акціонерне товариство „БТА Банк" (вул. Жилянська, 75, м. Київ, 01032)

16. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

17. ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

18. ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

19.Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150)

20.Публічне акціонерне товариство „Чернігівський річковий порт" (вул. Підвальна, 23, м. Чернігів, 14000)

21.Товариство з обмеженою відповідальністю „Енерговентиляція" (м. Київ бульвар Дарницький,12, 02192)

22.Публічне акціонерне товариство "Базис" (м. Чернігів вул. Любецька,70)

23.Управління Державної служби охорони при УМВС України в Чернігівській області

(м.Чернігів вул. Івана Франка,4-А)

24.Перший заступник прокурора Чернігівської області (м. Чернігів вул. Князя Чорного,9) в інтересах держави в особі Чернігівської митниці (м. Чернігів пр.-т Перемоги,6)

25.Профспілковий комітет товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів"(м. Чернігів вул. Київське шосе,3)

26.Проектний інститут Служби безпеки України(м. Київ вул. Золотоворітська,5)

27.Чернігівська обласна організація профспілки працівників будівництва і промисловості будівельних матеріалів України (м. Чернігів вул. Шевченка,5)

28.Служба безпеки України(м. Київ вул. Золотоворітська, 5, 01030)

29.Закрите акціонерне товариство "Альфа - банк"(м. Київ вул. Десятинна,4/6)

30.Товариство з обмеженою відповідальністю НВП "Будтехносервіс"(Київська обл. м.Вишгород вул. Набережна,7)

31.Приватне підприємство "Сперанца"(м. Чернігів вул. Рокосовського,56а/20)

32.Товариство з обмеженою відповідальністю НВП "Теско"(м. Чернігів вул. Інструментальна,13)

33.Закрите акціонерне товариство Будівельна компанія "Укренергобуд"(м. Київ вул. Предславянська,39)

34.Фізична особа-підприємець ОСОБА_10( АДРЕСА_4 )

35.Фізична особа-підприємець ОСОБА_11( АДРЕСА_4 , магазин "ІНФОРМАЦІЯ_2")

36.Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі центру телекомунікаційних послуг Чернігівської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м.Чернігів вул. Коцюбинського,50а)

37.Товариство з обмеженою відповідальністю "РТМ -Україна"(м. Київ вул. П.Лумумби,6/1)

38.Товариство з обмеженою відповідальністю "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 1)

39.Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "МТД груп" (03164, м. Київ, вул. Генерала Наумова, 1)

40.Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01014, м. Київ, вул. Дружби Народів, 38)

Боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод будівельних матеріалів", (Київське шосе, 3, м. Чернігів, 14000, )

Учасників провадження у справі про банкрутство:

1.Представника працівників боржника - Мажуги Олега Вікторовича, ( АДРЕСА_5 )

2.Ліквідатора Ткачука Олександра Вікторовича, (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Чехова, 14В, приміщення №31, ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

3.Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, (пр-т Миру, 43, м. Чернігів, 14000)

4.Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр з реалізації проблемних активів", (, 03150, м. Київ, вул. Горького, 97)

про визнання боржника банкрутом

За участю представників:

позивача: Шеремет М.О.,

відповідача - 1:Ткачук О.В.,

відповідача - 2: Лаптій Ю.В.,

відповідача - 2, 3: Бура О.В

Розгляд справи здійснюється після перерви, оголошеної судом 09.07.2021, на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У провадженні Господарського суду Чернігівської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», розгляд якої здійснюється за приписами Кодексу України з процедур банкрутства №2597-VIII від 18.10.18.

Постановою господарського суду у даній справі від 05.05.2010 товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії Авраменка Віктора Анатолійовича та зобов`язано останнього подати оголошення про відкриття ліквідаційної процедури до офіційних друкованих органів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2010, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду від 28.09.2010, постанову господарського суду у даній справі від 05.05.2010 скасовано в частині призначення ліквідатором банкрута Авраменка В.А., ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ткачука О.В.

Компанія «Ертекс ЛТД» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» (відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» (відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» (відповідач 3) про визнання договорів недійсними, скасування свідоцтв про право власності та державну реєстрацію, в якій просить:

- визнати недійсним договір №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 р. укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», ;

- визнати недійсним договір №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на нежилі приміщення від 30.07.2010 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», ;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1. виданий 19.11.2015, видавник: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві на групу приміщень №622 а (літ А), загальна площа 5,5 кв.м;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2,виданий 19.11.2015, видавник: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та група приміщень №622 б (Літ. А), загальна площа 54,4 кв.м.;

- скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26279243 від 19.11.2015 11:21:18, Бондаренко Ангеліна Вікторівна. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м.Київ, щодо реєстрації право власності на групу приміщень № 622 а (літ "А"), Загальна площа (кв.м): 5.5, Адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622а, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», ,країна реєстрації: Україна;

- скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26276241 від 19.11.2015 10:41:17, Бондаренко Ангеліна Вікторівна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м.Київ. щодо реєстрації групи приміщень № 622 б (літ "А"), загальною площею 54,4 кв. м., адреса: АДРЕСА_6,приміщення 6226, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», , країна реєстрації: Україна.

Крім того, Компанією «Ертекс ЛТД» подано до Господарського суду міста Києва заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просило:

- вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладання арешту на групу приміщень №622а (літ А), загальна площа 5,5 кв.м. та групу приміщень №622 б (Літ. А), загальна площа 54,4 кв.м., Адреса: АДРЕСА_6, які зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», , країна реєстрації: Україна;

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема Міністерству юстиції України, його територіальним органам, Департаменту державної реєстрації, нотаріусам та іншим органам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, а також будь-які дії (в тому числі правочини), щодо відчуження передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші ). щодо групи приміщень №622 а (літ А), загальна площа 5,5 кв.м. та групи приміщень №622 б (Літ. А), загальна площа 54,4 кв.м., Адреса: АДРЕСА_6, які зареєстровані за Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів", , країна реєстрації: Україна.

Ухвалою суду від 27.08.20 у задоволенні заяви Компанії «Ертекс ЛТД» (ERTEX LTD) про забезпечення позову відмовлено повністю.

Також згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2020, суд постановив про передачу позовної заяви №910/12422/20 Компанії «Ертекс ЛТД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» (відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» (відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» (відповідач 3) про визнання договорів недійсними, скасування свідоцтв про право власності та державну реєстрацію, за виключною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області для вирішення питання про відкриття провадження в межах провадження у справі №16/137б/83б/22б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2020, ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у справі №910/12422/20 залишено без змін.

Постановляючи судове рішення, апеляційний суд зазначив, що як вбачається зі змісту позовної заяви, договір, укладений між ТОВ «Полісся» та ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» є похідним від договору, укладеного між ТОВ «Полісся» та ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів». Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). З врахуванням зазначеного вище та того факту, що позов у даній справі про визнання недійсним договору заявлено до юридичної особи, з якою він укладений і щодо якої (юридичної особи) порушено справу про банкрутство, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність підстав для передачі зазначеної справи за виключною підсудністю до Господарського суду Чернігівської області для вирішення питання про відкриття провадження в межах провадження у справі № 16/137б/83б/22б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

18.02.2020 до Господарського суду Чернігівської області надійшли матеріали справи №910/12422/20 від Господарського суду міста Києва у відповідності до приписів ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, п.1 ч.1 ст. 31 Господарського процесуального кодексу України та копія ухвали Господарського суду міста Києва від 27.08.2020 у справі №910/12422/20.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.02.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 16/137б/83б/22б (910/12422/20) та призначено суддю - Фесюру М.В.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.02.2021 справу №910/12422/20 прийнято та приєднано до матеріалів справи №16/137б/83б/22б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» присвоївши номер провадження - 16/137б/83б/22б (910/12422/20), підготовче засідання призначено на 16.03.2020 та встановлено процесуальний строк для подання відповідачами відзиву на позовну заяву (15 днів), зобов`язано ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали, надати суду завірений належним чином договір № 327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 року зі всіма наявними додатками; Зобов`язано ТОВ "Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали, надати суду завірений належним чином договір №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 року зі всіма наявними додатками та завірений належним чином договір №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 року зі всіма наявними додатками; зобов`язано ТОВ "Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів" () у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали, надати суду завірений належним чином договір №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 року зі всіма наявними додатками; зобов`язано Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали, надати суду копії всіх матеріалів реєстраційної справи щодо групи приміщень №622а (літ А), загальна площа 5,5 кв. м. та групи приміщень №622б (літ.А), загальна площа 54,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, які зареєстровані за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», , країна реєстрації: Україна.

В підготовчому засіданні 16.03.2021 суд постановив протокольну ухвалу про продовження підготовчого провадження на 30 днів, відклавши підготовче засідання на 05.04.2021, повторно зобов`язавши відповідачів надати документи, витребувані ухвалою суду від 23.02.2021.

29.03.2021 від ліквідатора відповідача-1 надійшов відзив від 26.03.2021 вих.№02-01/254 (т.73 а.с. 67) на позов у якому з приводу надання на виконання ухвали належним чином завіреного договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 зі всіма наявними додатками зазначає, що у ліквідатора ТОВ «ЧЗБМ» Ткачука О.В. такі документи відсутні, попереднім ліквідатором Боржника вони не передавалися тa не надавалися на відповідні запити попередніми керівниками Товариства. З цієї ж причини ТОВ «ЧЗБМ» не може надати і завірений належним чином договір №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 зі всіма наявними додатками так само, як і не може підтвердити або спростувати обставини його виконання.

ТОВ «ЧЗБМ» не було учасником спірних реєстраційних дій відносно нерухомого майна, а тому надати обґрунтовану правову оцінку щодо законності їх вчинення також не може.

Ліквідатор також зазначає, що до позовної заяви «Ертекс ЛТД» не додано договір позики від 05.02.2015, в забезпечення виконання якого укладений іпотечний договір з позивачем та разом із тим не наводяться відповідні докази порушених прав Компанії «Ертекс ЛТД» у таких правовідносинах. Компанія «Ертекс ЛТД» фактично пред`явленим позовом намагається захисти не свої права, а права власника спірних об`єктів нерухомості, проте, не є ані учасником правовідносин щодо виникнення права власності на нерухомість, ані учасником правовідносин за оспорюваними договорами, та не є особою, права чи інтереси якої порушені спірними реєстраційними діями.

На думку відповідача-1 позивач не довів, яким чином внаслідок укладення оспорюваних договорів в 2005 та 2010 років порушено зі сторони відповідачів його права чи інтереси, враховуючи також й те, що він отримав в іпотеку нерухоме майно вже після укладення оспорюваних правочинів.

З урахуванням заявлених позовних вимог, на думку ліквідатора, не вбачається за можливим встановити, яким саме чином відновляться порушені право чи інтерес Компанії «Ертекс ЛТД» в разі задоволення позовних вимог, оскільки визнання недійсними оспорюваних правочинів та скасування свідоцтв про право власності та державної реєстрації жодним чином не вплине на права позивача як іпотекодержателя за Договором від 09.02.2015, що укладений з ОСОБА_4 , а тому є головною та першочерговою підставою для відмови в задоволені позовних вимог та зумовлює відсутність необхідності встановлення всіх інших обставин спірних правовідносин

Підсумовуючи відповідач-1 просить суд відмовити Компанії «Ертекс ЛТД» у задоволені позову. Відзив прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

В підготовчому засіданні 05.04.2021 суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.04.2021, зобов`язавши відповідачів 2, 3 надати вкотре витребувані судом документи.

12.04.2021 від позивача на адресу суду надійшла відповідь від 08.04.2021 на відзив (т.73 а.с. 176).

У відповіді на відзив позивач не погоджується, вважає його безпідставним, необґрунтованим побудованим виключно на власних припущеннях з огляду на наступне.

Відповідач №1 визнав у заяві по суті - відзиві на позов, що не може надати належним чином засвідченої копії договору, оскільки оригінал договору №327 від 01.08.2005 зі всіма наявними додатками, відсутній, тому не був виконаний відповідачем №2, оскільки відсутні будь-які розрахунки за вказаним договором, з чого вбачається, що наступний договір №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на нежилі приміщення від 30.07.2010, укладений між відповідачем №2 та відповідачем №3, укладався саме від імені відповідача №2 на підставі договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005.

Позивач є іпотеко держателем вказаного майна - приміщення № 622, а відповідачі №1,2,3 незаконно поділили вказане приміщення по квадратурі та літери та замінили новим іпотекодержателем ОСОБА_5 .

Листом-повідомленням від 11.08.2020 ОСОБА_4 підтвердив, що станом на 11.08.2020 він не виконав взяті на себе зобов`язання за Основним договором - позики та повідомив, що предмет іпотеки був перетворений.

Позивач не встиг зареєструвати за собою звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки приміщення № 622 було перетворено відповідачами, що і обумовило звернутися до суду з даним позовом.

На думку позивача його право порушено відповідачами та третіми особами, які змінили іпотекодержателя при наявному арешті на майно - приміщення №622 та перетворили предмет іпотеки, саме тому Позивач звернувся до суду з даним позовом для повернення сторін у первісне становище, яке існувало до порушення права. Відсутній оригінал договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 року зі всіма наявними додатками, відсутній, реєстратору він не надавався, незважаючи на відсутність первісного договору відповідач-1 отримав свідоцтво про право власності від 19.11.2015 на приміщення №622 з поділом на літери.

Підсумовуючи наведене позивач підтримує заявлені вимоги та просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідь на відзив прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

13.04.2021 на адресу суду із супровідним листом №8117/9-21 від 02.04.2021 надійшли копії матеріалів реєстраційних справ щодо групи приміщень № 622 а (літ «А») та № 622б (літ «А») за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 00, 00. (т.74)

26.04.2021 господарським судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 24.05.2021, зобов`язано ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» () надати суду оригінали Договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 року зі всіма наявними додатками; зобов`язатнои Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві надати суду оригінали Договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 зі всіма наявними додатками та Договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 зі всіма наявними додатками, що містяться в матеріалах реєстраційної справи щодо групи приміщень № 622а (літ А), загальна площа 5,5 кв. м. та групи приміщень № 622б (літ.А), загальна площа 54,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_6 , які зареєстровані за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів».

22.05.2021 на електронну поштову адресу суду надійшов супровідний лист з вкладеними копіями додаткових документів, підписаних електронним цифровим підписом.

24.05.2021 від представника відповідачів-2 та відповідача-3 на електронну поштову адресу суду надійшла заява про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки з моменту отримання свідоцтв, укладення договорів, тощо спливло від 6 до 16 років.

Суд встановив, що зазначена заява не підписана електронно-цифровим підписом (далі - ЕЦП), про що зроблено відповідну відмітку відділом документального забезпечення суду (канцелярією).

В обґрунтування заяви представник відповідачів 2, 3 посилається на те, що ухвалою Дарницького, районного суду м. Києва відкрито провадження у справі № 753/3899/15 за позовом Компанії «Ертекс ЛТД» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет Іпотеки, за договором 09.02.2015 між компанією «Ертекс ЛТД», іпотекодавцем, та ОСОБА_4 , де в забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики іпотекодавець передає в іпотеку нежиле приміщення з №1,.№2, №3 (група приміщень №622) в літ, «А» за адресою АДРЕСА_6, яке є належить йому на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

У вказаній справі ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних Матеріалів» було залучено як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги про визнання вищевказаного договору іпотеки недійсним, де додатком до позову вказано договір № 1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення укладений між TОB «БІК «Полісся» та ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» укладений 30.07.2010.

Отже, позивач дізнався про договір № 1/2-37 купівлі-продажу майнових на приміщення укладений між відповідачем 2 і 3 , ще у 2015 році, та відповідно міг би звернутися та витребувати інформацію у TОB «БІК «Полісся» документи, на підставі яких отримав майнові права на приміщення, а також інформацію з публічного державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» вищевказаних приміщень.

У відповідності до п.1.5.17. Інструкції, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв`язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм, необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Отже заява про застосування строків позовної заяви залишена судом без розгляду.

Крім того, оскільки поданий разом із заявою про застосування строків позовної давності, ордер АА № 0009660 від 21.05.2021, на підтвердження повноважень адвоката Бури О.В. на представництво ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», також не підписаний ЕЦП, не було прийнято в якості належного доказу на підтвердження повноважень адвоката Бури О.В. на представництво відповідача-3 у справі.

Таким чином, станом на день розгляду справи 24.05.2021 адвокат Бура О.В. здійснює представництво відповідача-2 - ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» згідно ордеру АА№0009455 від 17.05.2021.

24.05.2021 від представника позивача на електронну адресу суду, підписані ЕЦП, надійшли заперечення на заяву про застосування строків позовної давності та долучення копій документів від відповідача-2.

У вказаній заяві з викладеними у заяві твердженнями відповідач не погоджується з огляду на те, що позивач звертався з з позовом саме до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки позивачу було невідомо скільки договорів за 2005 рік було укладено відповідачами та на підставі саме яких договорів 19.11.2015 було зареєстровано перетворено та поділено приміщення № 622 іпотекодержателем якого є позивач. Про таке перетворення позивачу стало відомо з листа Гриценко 11.08.2020.

Позивач звертає увагу суду, що відповідачу 1 (ліквідатору) оригінал договору №327 не передавався, відповідач-2 підтвердив листом, що оригінал вказаного договору передано відповідачу-3 для реєстрації права власності на приміщення №611-630. Відповідач-3 на вимогу суду оригінал договору не надає, натомість подає письмові докази у копіях з порушенням встановленого процесуального строку.

Підсумовуючи позивач наголошує на спрямованості дій відповідача 2 та 3 на уникнення відповідальності та легалізацію дій з незаконної перереєстрації приміщення, а тому просить суд відмовити у прийнятті заяви про застосування строків позовної давності та листа ТОВ «БІК «Полісся» про долучення копій витребуваних документів, як таких, що поданих з порушенням ст. 165 ГПК України та ухвали суду від 23.02.2021.

Заперечення прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

24.05.2021 від ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» на електронну адресу суду надійшов супровідний лист, підписаний ЕЦП, до якого надано копії документів із зазначенням про те, що оригінали вищезазначених документів було передано до ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» для реєстрації прав власності на нежитлові приміщення №611-630, які здійснювалися ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів».

Також до початку судового засідання 24.05.2021 від ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» на електронну адресу суду надійшов супровідний лист, підписаний ЕЦП, до якого надано копії на виконання ухвали суду від 26.04.2021 документів із зазначенням про те, що оригінали витребуваних судом документів будуть надані в наступному судовому засіданні.

Судом досліджено надані відповідачами 2 та 3 до початку судового засідання докази та встановлено, що витребуваних ухвалою суду від 26.04.2021 від відповідача-2 та відповідача-3 саме оригіналів Договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 року зі всіма наявними додатками, Договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 зі всіма наявними додатками, не надано, у свою чергу надано копії зазначених в ухвалі від 26.04.2021 документів для залучення до матеріалів справи.

Представник позивача щодо заяви про застосування строків позовної давності та щодо залучення поданих відповідачем-2 та відповідачем-3 копій витребуваних судом оригіналів документів зазначила, що останні подані з порушенням строку, без відповідного клопотання та неможливості залучення до матеріалів справи копій документів у відсутності оригіналів останніх, одночасно віднесла вирішення зазначених заяв на розсуд суду.

З огляду на подані ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» пояснення щодо подання суду витребуваних ухвалою від 26.04.2021 оригіналів доказів у наступне судове засідання, ухвалою суду від 24.05.2021 суд відклав підготовче засідання на 24.06.2021 повторно витребувавши у відповідача-3 оригінали Договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 року зі всіма наявними додатками та Договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 зі всіма наявними додатками.

28.05.2021 на адресу суду із супровідним листом №23038/5-21 від 20.05.2021 від Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли подані для реєстрації оригінали (належним чином завірені копії) Договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 та Договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 зі всіма наявними додатками що містяться в матеріалах реєстраційних справ щодо групи приміщень № 622 а (літ «А») та № 622б (літ «А») за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 00, 00. (т.76 а.с.25-80). Лист з доданими документами долучено судом до матеріалів справи.

23.06.2021 від представника від відповідачів 2 та 3 на електронну поштову скриньку суду, з проставлянням ЕЦП, надійшло клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів до матеріалів справи.

Необхідність встановлення додаткового строку мотивована необхідністю долучення доказів, не доданих до відзиву, оскільки відповідачі 2 та 3 відзиви на позов не надавали та не отримували ухвал суду від 23.02.2021 та 05.04.2021.

Окрім того 24.06.2021 на адресу суду від представника відповідачів 2 та 3 надійшли:

- Клопотання про встановлення додаткового строку для подання доказів та приєднання до матеріалів справи заяви ОСОБА_7 про визнання позову у справі 753/20321/14-ц;

- Заяву про застосування строків позовної давності.

Присутній в судовому засіданні представник відповідачів 2 та 3 подані заяви та клопотання підтримала, просила суд встановити додатковий строк для подання доказів, долучити докази до матеріалів справи, застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні вимог у повному обсязі.

Представник позивача проти заявлених клопотань та заяв заперечував.

Суд встановив, що ухвала суду від 05.04.2021, яка була направлена рекомендованими листами на адресу відповідачів ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» та ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», повернулись до суду з відміткою відділення поштового зв`язку про відсутність адресата за вказаною адресою.

Судом у попередньому засіданні від 05.04.2021 самостійно сформовано витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» та ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», та встановлено відповідність місцезнаходження зазначених юридичних осіб поштовим адресам, які зазначені позивачем у позовній заяві.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Сам лише факт неотримання стороною справи кореспонденції, яку суд з дотриманням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце розгляду справи, оскільки такі обставини зумовлені не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №916/3188/16, від 23.11.2018 у справі №10/17-3639-2011, від 22.08.2019 у справі № 922/85/18.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

За приписами п.8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. При цьому, з огляду на зміст частини 9 вказаної статті, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Частиною 1 статті 207 Господарського процесуального кодексу України, головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Після заслуховування пояснень заявника, суд приходить до висновку, що причини неподання додаткових доказів не є поважними та відмовляє у задоволенні клопотання про встановлення додаткового строку для подання додаткових доказів.

Разом із тим, статтею 267 Цивільного кодексу України, встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а тому таку заяву прийнято судом та долучено до матеріалів справи.

За результатами розгляду справи в підготовчому засіданні 24.06.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 09.07.2021.

В судовому засіданні 09.07.2021 судом оголошено перерву до 09.08.2021 до 12:00год на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, просив суд позов задовольнити; відповідачі проти позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

При цьому порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, при цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси такої особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

При цьому виключно порушене право підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, у разі якщо суд установить, що право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, не є порушеним, суд має відмовити в задоволенні пред`явленого позову з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

У такому випадку питання про належність та ефективність конкретного способу захисту права не вирішується, оскільки такі способи, закріплені у статті 16 ЦК України, покликані на забезпечення та поновлення лише порушеного права позивача.

Якщо позов необґрунтований, тобто суд не вбачає порушення, оспорення чи невизнання прав позивача, відмова у позові має обґрунтовуватися саме таким, а не посиланням на неналежність способу захисту, оскільки у такому випадку обраний позивачем спосіб захисту жодним чином не впливає на висновки суду.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту його прав та інтересів. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно зі статтею 13 Конвенції - право на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц (№ в ЄДРСР 93327297)

У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, суди повинні зважати і на його ефективність в контексті статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Позивач наполягає, що Компанія «Ертекс ЛТД» (ERTEX LTD) (надалі - Позивач) є іпотекодержателем нежилих приміщень з № 1,2,3 (групи приміщень №622) в літ. «А» за адресою: АДРЕСА_6 приміщення № 622, загальна площа 59.9 кв.м на підставі договору іпотеки 09.02.2015, укладеного із ОСОБА_4 , як іпотекодавцем.

11.08.2020. ОСОБА_4 (Іпотекодавець) повідомив Позивача листом, про відсутність можливості виконати умови основного договору та повідомляє про обставини які можуть негативно вплинути на права «Ертекс ЛТД» як іпотекодержателя, оскільки приміщення № 622 було розділено на приміщення № 622а та 622б та незважаючи на накладення арешту та наявною іпотекою зареєстровано за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів»

Позивач вважає, що договори №1/2-37 купівлі-продажу нежилих приміщень від 30.07.2010, договір №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 та договір №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 є недійсними та підлягають скасуванню виходячи з наступного.

Договір №1/2-37 купівлі-продажу від 30.07.2010 вчинено у простій письмовій формі та є нікчемним в силу невідповідності його положень ст. 657 Цивільного кодексу України, передбачаючої обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Договір №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010, на думку позивача, має невідповідності здійснення сум розрахунків, проведення таких розрахунків не за майнові права, а за нежилі приміщення по договору, який є нікчемним оскільки вчинений у простій письмовій формі.

Стосовно Договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 позивач зазначає, що за вказаним договором розрахунки між сторонами проведені не були, реєстрація прав власності за відповідачем 2 до 04.03.2007 не відбулась. Підтверджуючі це документи в тому числі оригінали договорів в матеріали справи №753/20321/14-ц не надавались.

З-поміж іншого, позивач висловлює припущення, що договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 та договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 не існувало, оскільки такі оригінали не було пред`явлено ні суду ні позивачу.

Разом із тим позовна заява містить вимогу позивача щодо постановлення судом відносно керівника відповідача-3 (ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як підписанта окремої ухвали, в діях яких вбачаються ознаки злочинів передбачених ст. ст. 209 (Легалізація «відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом), 356 (самоправство), 358 (підроблення 1 документів), 190 (шахрайство) КК України.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такі висновки Верховного Суду містяться у постановах від 29.10.2020 у справі 905/1630/19, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Під час розгляду справи судом вжито заходи щодо отримання оригіналів договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 та договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005.

Так судом було встановлено, що ліквідатору Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» оригінали таких договорів під час передачі йому документації банкрута не передавались. Зважаючи на обсяг отриманої документації ліквідатор у поданому відзиві не відкидає їх існування.

Відповідачем-2 Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» оригіналів договорів суду також надано не було. Відповідач-3 пояснив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» було здійснено реєстрацію декількох приміщень.

Відповідно до положень ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Суд, за клопотанням позивача, витребував від реєстратора копії матеріалів реєстраційних справ щодо групи приміщень № 622 а (літ «А») та № 622б (літ «А») за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 00, 00 і встановив, що в оригіналах справ містяться копії спірних договорів, хоча в матеріалах справи № 622а міститься заява відповідача від 17.11.2015 (т.74 а.с. 136) за підписом відповідача в адресу реєстратора про те, що відповідач подати оригінали договорів не може, оскільки вони подані з іншою заявою про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Враховуючи, що позивач вимагав витребувати у реєстратора лише реєстраційні справи щодо групи приміщень № 622 а (літ «А») та № 622б (літ «А») за адресою: АДРЕСА_6, реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна №00 та №00 підстав витребувати у реєстратора справи щодо інших приміщень у суду відсутні, однак це не дає підстав суду вважати, що такі договори не знаходяться в матеріалах іншої реєстраційної справи, оскільки вони відсутні у справах які суд витребував від реєстратора.

Стосовно договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 в матеріалах реєстраційної справи (т.74 а.с. 98) міститься переписка між замовником - Департаментом господарського забезпечення СБУ та адвокатом Бруй О.В. (лист №19/2-Б-16/7-4723 від 15.12.2014) з якого вбачається що листом від 25.05.2006 №169-пр ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» повідомило адміністративно-господарське управління СБУ про те, що з метою отримання додаткових коштів на фінансування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями (корпусу 2) та автопркінгом на розі Харківського шосе та вулиці Тростянецької в Дарницькому районі міста Києва ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів» 01.08.2005 укладено із ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» договір інвестування будівництва офісних приміщень, що розташовані на 2 та 3 поверхах зобов`язання за яким БІК «Полісся» виконало повністю, у зв`язку з чим відповідач-1 просив підтвердити управління відсутність заперечень щодо укладання договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005.

Враховуючи викладене за відсутності інших доказів щодо підробки договорів такі договори існували (скоріше були (мали місце), аніж не були) з дати їх укладення.

Поруч із цим, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і залежно від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі 904/2979/20, від 20.07.2021 у справі № 921/490/18 тощо.

Наявність у позивача відносин, що виникли із договору іпотеки від 09.02.2015 не свідчить про безумовне порушення договором №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 та договором №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на приміщення від 30.07.2010 майнових прав позивача.

Встановлення права власності на приміщення № 622 не є предметом даного спору і встановлення цих обставин і фактичне визнання права власності за кимось із осіб виходить за межі позовних вимог у даному спорі, а відтак позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що спірні договори впливають на права позивача, який не є їх стороною, а тому в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору №327 інвестування будівництва офісних приміщень від 01.08.2005 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», а також договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на нежилі приміщення від 30.07.2010, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» має бути відмовлено.

Матеріалами справи підтверджується, що група приміщень № 622 за адресою: АДРЕСА_6 побудовано та передавано за вищевказаними договорами у власність ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», з подальшою передачею на нього майнових прав ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів». Разом із тим, реєстрація за ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» не здійснювалась, послідовно реєстрацію права власності здійснено за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , який, в свою чергу як Іпотекодержатель-Набувач за договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 12.09.2014 отримав у власність групу приміщень №622 (нежиле приміщення №№1, 2, 3) за адресою АДРЕСА_6, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.72 а.с. 9) № 26751620 від 12.09.2014, та щодо якого, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено до реєстру запис 09.02.2015 за №8665449 про передачу групи приміщень № 622 в іпотеку Компанії «Ертекс ЛТД» (т. 72 а.с. 36)

Суд враховує, що ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» в реєстраційних матеріалах справ №00, №00 послідовно доводить переобладнання приміщення саме № 622 в приміщення № 622а та № 622б надаючи державному реєстратору: акт розподілу площ приміщень від 13.07.2007 на приміщення №622 (т.74 а.с.56), додаткову угоду № 2 від 14.08.2014 до договору №1/2-37 купівлі-продажу майнових прав на нежилі приміщення від 30.07.2010, якою у зв`язку з проведенням ремонтних робіт в нежитлових приміщеннях №620 та №622 здійснено перепланування, у зв`язку з чим сторони угоди погодили поділ приміщення № 622 на приміщення № 622а і № 622б (т.74 а.с. 128), технічний паспорт Київського міського бюро технічної інвентаризації на приміщення громадського призначення, вбудованого в житловий будинок, а саме нежитлові приміщення будинку АДРЕСА_6 (т.74. а.с. 7) на поділене приміщення від 06.11.2015.

При цьому державний реєстратор оформлюючи право власності не звернув на це уваги. Запит про наявність інших записів в реєстрі виконувався саме на приміщення №622а ідентифікатор пошуку 47940383 дата 19.11.2015 (т.74 а.с. 134) та № 622б ідентифікатор пошуку 47936970 дата 19.11.2015 (т.74 а.с. 273), яких до звернення до державного реєстратора з заявою про проведення реєстрації ще не існувало. Пошуку про наявність записів в реєстрі виконувався на приміщення №622 реєстратором не здійснювалось.

Разом із тим, суд враховує, що перереєстрація права власності на приміщення, яке забезпечує вимоги іпотекодавця, впливає на права та інтереси іпотекодержателя, а тому позовні вимоги в частині прийняття державним реєстратором рішень про проведення такої реєстрації реєстрацію (перереєстрацію) і відповідна видача державним реєстратором свідоцтв підлягають розгляду судом.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципуnovit curia.

Норми частини 2 статті 9 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно» в редакції на час прийняття державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації та видачу свідоцтва, передбачено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; тощо.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема, у разі виділення окремого об`єкта нерухомого майна зі складу об`єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об`єктів.

Частиною 1 ст. 20 вищезазначеного Закону встановлено, що у Державному реєстрі прав на кожний об`єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються на підставі рішення державного реєстратора у разі: поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

Статтею 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено порядок державної реєстрації прав у разі поділу або виділу частки з об`єкта нерухомого майна та об`єднання об`єктів нерухомого майна.

Так, у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об`єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об`єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Записи про речові права та їх обтяження щодо об`єкта, який поділяється, або при виділі частки із цього об`єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, що відкриті на кожний новостворений об`єкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені об`єкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об`єктів, яких вони стосуються.

Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 Державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, проводиться державним реєстратором органу державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на кожний новостворений об`єкт нерухомого майна.

На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав щодо об`єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об`єктів нерухомого майна, які об`єднуються, державний реєстратор на кожний новостворений об`єкт відкриває відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому об`єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

Державний реєстратор переносить записи Державного реєстру прав про речові права та їх обтяження щодо об`єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об`єктів нерухомого майна, які об`єднуються, до розділів Державного реєстру прав, відкритих на кожний з новостворених об`єктів нерухомого майна.

Як зазначалось вище, право власності на приміщення №622 було зареєстровано за ОСОБА_7, який передав у власність це приміщення ОСОБА_4 , що було засвідчено в нотаріальному порядку та відомості щодо чого було внесено до реєстру.

Як слідує з матеріалів реєстраційної справи одночасно з тим відповідачем вживалися заходи по переобладнанню цих приміщень, наслідком яких явилось складення Бюро технічної інвентаризації технічної документації, присвоєння їм №622а №622б.

При цьому витяги Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, надані суду сторонами у період до 2015 записів про реєстрацію за ТОВ «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» на приміщення № 622 яке було переобладнане не містять.

Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 19.11.2015 на групу приміщень № 622 а (літ А), загальною площею 5,5 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622а та свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 19.11.2015 на групу приміщень № 622 б (Літ. А), загальною площею 54,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622б було видано без урахування того, що переобладнане приміщення зареєстроване за іншою особою, і на момент видачі свідоцтв та прийняття таких рішень щодо переобладнаного приміщення № 622 воно знаходилось в іпотеці (запис від 09.02.2015), на нього було 03.03.2015 накладено арешт та 09.02.2015 внесено запис про заборону на відчуження (витяг Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 190912290 від 29.11.2019 (т. 72 а.с. 34-37).

Фактично вчинені реєстратором дії відносно прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26279243 від 19.11.2015 щодо реєстрації право власності на групу приміщень № 622 а (літ «А»), Загальна площа (кв.м): 5.5, Адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622-а, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26276241 від 19.11.2015 щодо реєстрації групи приміщень № 622 б (літ «А»), загальною площею 54,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622-б, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», суперечать порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, положенням діючого на час виникнення спірних правовідносин нормам Закону, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно, свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 19.11.2015 на групу приміщень № 622 а (літ А), загальною площею 5,5 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622а та № НОМЕР_2 від 19.11.2015 на групу приміщень № 622 б (Літ. А), загальною площею 54,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622б, видані на підставі вказаних рішень реєстратора, також підлягають скасуванню.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого, ст. 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №478/708/19; від 03.04.2018 у справі №910/31767/15).

Як вбачається із матеріалів справи, в даному випадку вольові категорії «довідався» та «міг довідатися» підлягали б безпосередньому застосуванню в разі перереєстрації на нового власника саме приміщення № 622, проте в даному випадку первісне приміщення № 622 було перетворене шляхом поділу на два приміщення з новими різними адресами, із додаванням літер до існуючої нумерації, а саме № 622а і № 622б, Що виключає встановлення наявності у позивача вольової складової «міг довідатися» внаслідок неможливості передбачити, бути обізнаним та встановити за якою іншою (новою) адресою може бути здійснено реєстрацію такого майна.

Оскільки позивач внаслідок неспівпадання адрес реєстрації спірного майна, шляхом здійснення пошуку (формування запиту) в реєстрі прав на нерухоме майно не міг отримати інформацію щодо приміщення № 622, суд дійшов висновку про звернення позивачем до суду за захистом порушеного права в межах строку позовної давності.

Щодо вимоги про постановлення окремої ухвали відносно керівника відповідача-3 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як підписанта окремої ухвали, в діях яких вбачаються ознаки злочинів передбачених ст. ст. 209 (Легалізація «відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом), 356 (самоправство), 358 (підроблення 1 документів), 190 (шахрайство) КК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Під час розгляду справи Господарським судом не встановлювалось наявність умислу в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також не встановлювались ознаки наявності чи відсутності кримінальних правопорушень.

Разом із тим, за змістом приписів частин 1, 2 статті 246 Господарського процесуального кодексу України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Згідно частин 5-9 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню. Окрема ухвала щодо прокурора або адвоката надсилається органу, до повноважень якого належить притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора або адвоката відповідно.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання. Окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Окрема ухвала Верховного Суду оскарженню не підлягає.

Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є зловживання процесуальними правами, виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена стосовно певного суб`єкта лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено факт допущених ним порушень.

Приписами частин 2-4 ст.42 Господарського процесуального кодексу України до обсягу обов`язків учасників справи, віднесено, зокрема, до яких належать, виявлення поваги до суду та до інших учасників судового процесу; сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; забезпечення явки в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховування доказів; надання суду повних і достовірних пояснень з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконання процесуальних дій у встановлені законом або судом строки; виконання інших процесуальних обов`язків, визначених законом або судом.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язків суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Частиною 1 статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Кожен учасник судового процесу має визначені чинним законодавством процесуальні права та обов`язки. Об`єктивний вияв реалізації права знаходить свій прояв виключно в активних діях. Під зловживанням процесуальними правами, слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні, недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи, що також впливає на права інших учасників судового процесу стосовно безперешкодного і своєчасного вирішення спору. Правова конструкція "зловживання правом" передбачає, насамперед, активні дії учасників судового процесу та їх представників, що знаходять свій прояв у здійсненні процесуальних дій чи поданні процесуальних документів.

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - винесення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Відповідно до частини 4 статті 43 ГПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

За змістом вищенаведених положень статті 42 ГПК України межами здійснення процесуальних прав учасників справи, охоплюється право подавати заяви та клопотання.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Реалізація учасником справи своїх прав шляхом надання заяв, клопотань, скарг є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, наведення обставин, які за своїм змістом місять недостовірну інформацію, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи тощо. Проте, підстави розцінювати дії учасника справи як зловживання правом мають бути доведені та підтвердженні відповідними фактами та доказами.

Матеріали справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 намірів щодо зловживання процесуальним правом, порушень процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків, як необхідних умов для постановлення окремої ухвали в розумінні ч.2 ст.246 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо всіх інших пояснень та доводів учасників судового процесу суд зауважує наступне.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарський процесуальний кодекс України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Решта доводів сторін, в тому числі викладених у відзиві на позов, заявах, поданих до матеріалів справи документах ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином 2802,67 грн судового збору судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду підлягають стягненню на його користь з кожного із відповідачів.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26279243 від 19.11.2015 щодо реєстрації право власності на групу приміщень № 622 а (літ "А"), Загальна площа (кв.м): 5.5, Адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622-а, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», .

3. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 26276241 від 19.11.2015 щодо реєстрації групи приміщень № 622 б (літ «А»), загальною площею 54,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622-б, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів», .

4. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 19.11.2015 на групу приміщень № 622 а (літ А), загальною площею 5,5 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622а

5. Визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № НОМЕР_2, від 19.11.2015, на групу приміщень № 622 б (Літ. А), загальною площею 54,4 кв.м., адреса: АДРЕСА_6, приміщення 622б

6. В решті позову відмовити.

7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів» (Київське шосе, 3, м. Чернігів, 14000, ) на користь Компанії «ЕРТЕКС ЛТД» (ERTEX LTD) (Майліз Нортон Хайвей, б.1, оф.112, м. Беліз, адреса для листування: вул. Велика Житомирська, б.4, офіс 9, м. Київ, 01001) 2802,67 грн судового збору.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся» (вул. Васильківська, буд. 14, офіс 706, м. Київ, 03040, ) на користь Компанії «ЕРТЕКС ЛТД» (ERTEX LTD) (Майліз Нортон Хайвей, б.1, оф.112, м. Беліз, адреса для листування: вул. Велика Житомирська, б.4, офіс 9, м. Київ, 01001) 2802,67 грн судового збору

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод по виробництву будівельних матеріалів» (вул. Князя Чорного, буд. 4, офіс 33, м. Чернігів, 14000, ) на користь Компанії «ЕРТЕКС ЛТД» (ERTEX LTD), (Майліз Нортон Хайвей, б.1, оф.112, м. Беліз, адреса для листування: вул. Велика Житомирська, б.4, офіс 9, м. Київ, 01001) 2802,67 грн судового збору

10. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.08.2021

Суддя М.В. Фесюра

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/