ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. Справа№ 920/826/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення Господарського суду Сумської області від 30.03.2021

у справі № 920/826/20 (суддя Яковенко В.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»

про стягнення 117 519,30 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеплоенерго», відповідач) про стягнення 117 519,30 грн, з яких 108 479,36 грн пені та 9 039,94 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу № 6403/18-КП-29 від 01.10.2018 щодо здійснення оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 30.03.2021 у справі № 920/826/20 позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь НАК «Нафтогаз України» 54 239,68 грн пені, 9039,94 грн 3 % річних, 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з наявності порушення відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором, у зв`язку з чим визнав правомірним нарахування пені та 3% річних; з огляду на встановлені під час розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про можливість зменшення стягуваної суми пені на 50 %.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 54 239,68 грн задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог прийняте за неповного з`ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на неправомірному здійсненні судом перерахунку пені та зменшенні її розміру на 50%, оскільки підписавши договір, відповідач взяв на себе зобов`язання у разі несвоєчасної оплати за поставлений природний газ сплатити пеню у визначеному розмірі; несвоєчасність здійснення оплати контрагентами природного газу перешкоджає виконанню покладених державою на позивача обов`язків та погіршує його фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів; у даному випадку відсутні виключні та достатні підстави для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 поновлено НАК «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Сумської області від 30.03.2021 у справі № 920/826/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ «Сумитеплоенерго» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду Сумської області від 30.03.2021 у справі № 920/826/20.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області - скасувати, прийнявши нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на правомірність врахування судом обставин, що є підставою для зменшення пені та які не були спростовані позивачем; апелянт помилково посилається на ст. 627 ЦК України та ч. 2, 3 ст. 180 ГК України щодо досягнення сторонами істотних умов договору та відповідно взяття на себе зобов`язань визначених договором, оскільки зобов`язання за договором щодо сплати позивачем пені у визначеному розмірі не можуть бути обставинами, які позбавляють суд права зменшення пені, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів; безпідставним є посилання апелянта на консолідований звіт про фінансовий стан позивача за кінець 2017 року, оскільки спірним періодом у даній справі є період з жовтня по грудень 2018 року, а наведена позивачем заборгованість за 2017 рік не свідчить про те, що така пов`язана з діями чи бездіяльністю відповідача; апелянт безпідставно зазначає, що збитковість відповідача не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки, оскільки це суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.01.2018 у справі №343/1850/15-ц; посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 є помилковим, оскільки наведений у ній правовий висновок свідчить лише про наявність у справі № 920/826/20 та у справі № 908/1453/18 різних істотних обставин, підтверджених чи непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були ухвалені відповідні судові рішення.

Разом з тим, відповідач вказував на порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 56, 77,78, п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України, оскільки з доданого до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій та 3% річних, який є складовою частиною позову та доказом у справі, вбачається, що такий не відповідає критеріям допустимості, достовірності доказів з огляду на підписання його не представником, який підписав позовну заяву та не головою правління НАК «Нафтогаз України», а неуповноваженою особою - Виконуючим обов`язки начальника Департаменту реалізації газу В. Яковлевим, що є підставою, у відповідності до ст. 277 ГПК України, для скасування судового рішення першої інстанції та для відмови в задоволенні позову.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 54 239,68 грн пені, тобто рішення суду щодо необхідності зменшення заявленої до стягнення пені на 50%.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи відповідача щодо нез`ясування судом першої інстанції повноважень виконуючого обов`язки начальника Департаменту реалізації газу В. Яковлева на підписання доданого до позовної заяви розрахунку сум, заявлених до стягнення позовних вимог, колегія суддів відхиляє та не вбачає підстав для виходу за межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, оскільки зазначене порушення норм процесуального права не є обов`язковою підставою для скасування рішення у відповідності до ч. 3 ст. 277 ГПК України та не призвело до неправильного вирішення справи за наявності у ній інших належних та допустимих доказів, а саме, первинних документів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01.10.2018 між НАК «Нафтогаз України» (у тексті договору - постачальник) та ТОВ «Сумитеплоенерго» (у тексті договору - споживач) було укладено договір постачання природного газу № 6403/18-КП-29 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник передає споживачеві з 01.10.2018 по 17.10.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 200 тис.куб.м.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.7 договору).

Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу на дату укладення договору становить - 9 488,64 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.4 договору загальна сума вартості природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) наступного за місяцем поставки газу.

Оплата споживачем вартості наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування здійснюється з урахуванням положень п. 3.12 цього договору з урахуванням таких особливостей: споживач сплачує постачальнику вартість наданої оператором газотранспортної системи послуги з балансування протягом п`яти банківських днів з дня отримання рахунка постачальника; оплата здійснюється на поточний рахунок постачальника, який зазначається в надісланому споживачеві рахунку із призначенням платежу (п. 6.6. договору).

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п. 8.1 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1 договору).

Договір погоджений його сторонами, що підтверджується підписами їх представників та печатками юридичних осіб.

В подальшому між сторонами було укладено низку додаткових угод до договору, а саме: № 1 від 19.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 31.10.2018, №4 від 22.11.2018, № 5 від 22.12.2018, №6 від 19.03.2019, №7 від 20.03.2019, №8 від 28.03.2019, №9 від 23.04.2019, №10 від 24.04.2019, №11 від 17.05.2019, №12 від 24.06.2019, №13 від 22.06.2019, №14 від 25.07.2019, №15 від 27.08.2019, №16 від 27.08.2019, №17 від 12.09.2019 (а.с. 21-50, т. 1), якими, зокрема, внесено зміни до умов договору щодо кількості та фізико-хімічних показників природного газу, порядку та умов передачі природного газу, ціни природного газу, порядку та умов проведення розрахунків, строку дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв протягом жовтня 2018 року - вересня 2019 року природний газ на загальну суму 26 058 351,97 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за вказаний період (а.с. 51-62, т. 1).

Разом з тим, як вбачається з розрахунку позивача, банківських виписок по рахунку позивача, а також визнається відповідачем, останнім були порушені встановлені договором строки здійснення оплати за поставлений природний газ.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором в частині оплати вартості поставленого газу, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача пені та 3% річних, нарахованих на заборгованість, що виникла у вказаний період.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 54 239,68 грн пені, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Сумитеплоенерго» договору постачання природного газу № 6403/18-КП-29 від 01.10.2018 було спрямоване на отримання останнім природного газу та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати у встановлений строк.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.1. договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується відповідачем, останній допускав порушення взятих на себе зобов`язань з оплати природного газу, оскільки не розраховувався за нього у строк, встановлений п. 6.1 договору.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Умовами укладеного сторонами договору (п. 8.2) передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за відповідний період, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що такі нарахування є арифметично правильними та здійсненими з урахуванням приписів чинного законодавства та умов договору.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції заявив клопотання про зменшення розміру стягнення з нього пені на 50% (а.с. 92-95, т. 2).

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначав, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг в м. Суми в межах території обслуговування, що свідчить про соціальну спрямованість діяльності відповідача - безперебійне забезпечення тепловою енергією населення, підприємств, установ та організацій; рівень розрахунків підприємства за спожитий природний газ залежить від платіжної дисципліни споживачів теплової енергії; відповідач оплатив вартість поставленого позивачем природного газу у повному обсязі, але з незначним простроченням (декілька днів) лише в окремі місяці; незначне прострочення оплати за газ виникло внаслідок заборгованості населення, підприємств та місцевих бюджетів за теплопостачання по пільгах та субсидіях перед відповідачем, та скрутного становища відповідача.

Відповідач у поданому клопотанні також просив врахувати, що стягнення пені за результатами розгляду даної справи призведе до погіршення фінансового стану відповідача та матиме для нього шкідливі наслідки значно більші, ніж для позивача у разі відмови у її стягненні.

На підтвердження вказаних обставин, відповідачем надана інформація щодо дебіторської заборгованості за теплопостачання по ТОВ «Сумитеплоенерго», звіт ТОВ «Сумитеплоенерго» про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2018 рік, згідно якого відповідач був збитковим підприємством в період нарахування пені позивачем та звіт ТОВ «Сумитеплоенерго» про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2020 року, згідно якого відповідач є збитковим підприємством на даний час, а також роздруківку консолідованого звіту НАК «Нафтогаз України» про прибутки або збитки за рік, який закінчився 31.12.2018, відповідно до якого позивач отримав значний чистий прибуток за рік.

Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Аналогічне положення міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань та міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки суд наділений задля усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

При цьому, відповідач має надати докази явної неспіврозмірності неустойки наслідкам порушення зобов`язання, зокрема, що покладений розмір збитків кредитора, які могли виникнути внаслідок порушення зобов`язань, значно вище основного невиконаного зобов`язання.

Крім того, правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме, частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 ГК України.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Судом апеляційної інстанції враховано, що купуючи газ у позивача, відповідач надає послуги з теплопостачання і саме від вчасності та повноти розрахунків споживачів з відповідачем залежить вчасність виконання зобов`язань відповідачем перед позивачем по спірному договору.

Досліджуючи ступінь виконання зобов`язання відповідачем, судом апеляційної інстанції встановлено, що оплата за отриманий протягом жовтня 2018 року - вересня 2019 року природний газ відповідачем була здійснена у повному обсязі, а прострочення оплати відбувалось лише в окремі місяці (за зобов`язаннями жовтня, листопада та грудня 2018 року) з незначним простроченням - декілька днів, що вбачається, зокрема, з наданої позивачем виписки по операціям за період з 01.10.2018 по 31.03.2020 та розрахунку позовних вимог (а.с. 74-76, т. 1).

У свою чергу, позивачем не надано суду доказів понесених ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану підприємства, саме в зв`язку з порушенням відповідачем умов договору.

При цьому, колегія суддів зазначає, що втрати позивача від знецінення коштів компенсуються йому стягненням інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України, та за цією ж нормою йому компенсується плата у вигляді трьох процентів річних за час, який позивач не міг користуватися коштами.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, та зокрема на необхідність стимулювання відповідача в інтересах позивача до вчасного виконання грошових зобов`язань, так і враховуючи обізнаність позивача при укладенні з відповідачем договору про особливість отримання останнім коштів для розрахунків, яка закріплена у п. 6.3 договору, а також беручи до уваги добровільне виконання відповідачем зобов`язання зі сплати основного боргу та наслідки спірного порушення зобов`язання для сторін, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшення розміру стягуваної суми пені на 50 %.

На переконання колегії суддів, таке зменшення, з урахуванням усіх обставин справи, відповідає вимогам співрозмірності, балансу інтересів обох сторін, здійснене з урахуванням ступеня виконання зобов`язань відповідачем та причин їх неналежного виконання, а тому твердження апелянта в цій частині відхиляються як безпідставні та необґрунтовані.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, доводи апелянта щодо неповного дослідження всіх обставин справи, порушення норм матеріального права, зокрема, ст. 233 ГК України, ст.ст. 549-552, 599, 625 ЦК України та процесуального права, а саме, ст.ст. 236, 238 ГПК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ «Сумитеплоенерго» на користь НАК «Нафтогаз України» 54 239,68 грн пені.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 30.03.2021 у справі №920/826/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга НАК «Нафтогаз України» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду Сумської області від 30.03.2021 у справі № 920/826/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 30.03.2021 у справі № 920/826/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 30.03.2021 у справі №920/826/20.

4. Матеріали справи №920/826/20 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз