ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021м. ДніпроСправа № 904/4941/21
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І. В.

за участю секретаря судового засідання Єпік А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРТЕХЕКСПЕРТ"

до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ"

про стягнення 987757,28грн., з яких 940980,00грн. основної заборгованості; 21804,08грн. пені; 24973,20грн. інфляційних втрат (договір №249/03/88Е від 16.03.2020 про закупівлю послуг)

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРТЕХЕКСПЕРТ" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 11.05.2021 за вих.№б/н до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (далі - відповідач) про стягнення 987757,28грн., з яких 940980,00грн. основної заборгованості; 21804,08грн. пені; 24973,20грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано на підставі договору №249/03/88Е від 16.03.2020 про закупівлю послуг.

Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/4941/21 визначено суддю Петренка Ігоря Васильовича, що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2021.

Ухвалою від 24.05.2021 позовну заяву від 11.05.2021 за вих.№б/н залишено без руху. Виявлені господарським судом недоліки позовної заяви усунуто 07.06.2021. Ухвалою від 09.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Учасників процесу повідомлено, що розгляд справи буде здійснюватися за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 05.07.2021.

18.06.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшов відзив від 16.06.2021 за вих.№18/3829. Ухвалою від 05.07.2021 відзив від 16.06.2021 за вих.№18/3829 з доданими до нього документами прийнято до розгляду.

05.07.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшло клопотання від б/д за вих.№б/н, яким просить суд закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті, з огляду на небажання подавати відповідь на відзив і підтримання заявлених позовних вимог. Ухвалою від 05.07.2021 клопотання позивача від б/д за вих.№б/н про закриття підготовчого провадження задоволено.

Ухвалою від 05.07.2021 підготовче провадження закрито; справу призначено до розгляду по суті; представників сторін проінформовано, що судове засідання відбудеться 09.08.2021.

06.08.2021 через відділ документального забезпечення від відповідача надійшло клопотання від б/д за вих.№б/н про відкладення розгляду справи, яким просить суд відкласти розгляд справи або оголосити перерву, у зв`язку із знаходженням представника відповідача у щорічній відпустці.

ПОЗИЦІЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Аналізуючи фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що неучасть представника відповідача у судовому засіданні не перешкоджає провадженню у справі, а тому відсутні підстави для задоволення клопотання від б/д за вих.№б/н про відкладення розгляду справи.

09.08.2021 через відділ документального забезпечення від позивача надійшла заява від 09.08.2021 за вих.№б/н, якою просить суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням платіжного доручення №8712 від 21.05.2021 на суму 41850,00грн.

В судове засідання, яке відбулося 09.08.2021, сторони не забезпечили явку представників.

Судовий процес, враховуючи неявку представників сторін та на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 09.08.2021, здійснено розгляд справи по суті.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (стаття 194 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні, яке відбулося 09.08.2021, в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, складено вступну та резолютивну частину рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Між сторонами укладено договір №249/03/88Е від 16.03.2020 про закупівлю послуг (далі - договір).

Позивач стверджує, що надав послуги на загальну суму 940980,00грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.

Позивач доходить висновку, що строк оплати наданих послуг є таким, що настав.

Досудовий порядок врегулювання спору не дав бажаного результату.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 02.06.2020 по 24.02.2021 на загальну суму 21804,08грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з червня 2020 року по січень 2021 року на загальну суму 24973,20грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач вважає безпідставним нарахування та стягнення штрафних санкцій у розмірі 21804,08грн. з огляду на відсутність конкретного розміру пені, а положення статті 231 Господарського кодексу України встановлюють лише порядок його визначення в договорі.

Нарахування і стягнення інфляційних втрат відповідач також вважає безпідставним та надає контррозрахунок за яким загальна сума інфляційних втрат складає 24963,61грн.

На підставі викладеного відповідач не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити в їх задоволенні.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладання договору. 2. Природа договору. 3. Факт надання послуг. 4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості. 5. Правомірність нарахування штрафних санкцій (пені). 6. Правомірність нарахування інфляційних втрат.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладання договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між позивачем (далі - позивач, виконавець) та відповідачем (далі - відповідач, замовник), (разом іменовані - сторони) укладено договір №249/03/88Е про закупівлю послуг від 16.03.2020 (далі - договір).

Предмет договору. Виконавець зобов`язується надати послуги зазначені в пункті 1.2 договору, а замовник прийняти і оплатити такі послуги (пункт 1.1 договору). Виконавець зобов`язується надати в порядку та на умовах даного договору Консультаційні послуги у галузях інженерії та будівництва код 7131 (Послуги з експертного обстеження, технічного огляду електроустановок підземного та поверхневого комплексу, паропроводів, що вичерпали свій ресурс) (далі - послуги).

Ціну договору. Вартість послуг та ціна договору визначається на підставі протоколу узгодження договірної ціни (додаток №1 до договору, який є невід`ємною частиною договору) та складає 940980,00грн., у тому числі податок на додану вартість 20% - 156830,00грн. (пункт 3.1 договору).

Строк. Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (пункт 9.1 договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості послуг за договором.

Укладений сторонами правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 903 Цивільного кодексу України).

Правовий аналіз наведених положень Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондує обов`язок замовника з її оплати.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору надання послуг, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Факт надання послуг.

Підпунктом 6.3.3 пункту 6.3 договору виконавець зобов`язаний після закінчення надання послуг, в разі їх успішного проведення, надати замовникові на підписання Акт здачі-приймання послуг, "Експертно-технічний висновок про технічний стан та можливість подальшої експлуатації машин та механізмів" з висновками із зазначенням залишкового ресурсу або продовженого строку безпечної експлуатації устаткування, та робить відповідну відмітку в паспорті обладнання.

На виконання умов договору позивачем надані відповідачу послуги на загальну суму 940979,88грн., що підтверджується:

1. Актом №1 від 16.04.2020 здачі-прийняття робіт на суму 263310,00грн.;

2. Актом №2 від 18.05.2020 здачі-прийняття робіт на суму 96600,00грн.;

3. Актом №2 від 17.06.2020 здачі-прийняття робіт на суму 41850,00грн.;

4. Актом №3 від 12.05.2020 здачі-прийняття робіт на суму 12100,00грн.;

5. Актом №5 від 21.07.2020 здачі-прийняття робіт на суму 57479,96грн.;

6. Актом №6 від 18.08.2020 здачі-прийняття робіт на суму 12100,00грн.;

7. Актом №7 від 03.08.2020 здачі-прийняття робіт на суму 27000,00грн.;

8. Актом №8 від 11.09.2020 здачі-прийняття робіт на суму 6600,00грн.;

9. Актом №9 від 18.09.2020 здачі-прийняття робіт на суму 44359,97грн.;

10. Актом №10 від 30.11.2020 здачі-прийняття робіт на суму 8800,00грн.;

11. Актом №11 від 30.12.2020 здачі-прийняття робіт на суму 134470,00грн.;

12. Актом №12 від 23.12.2020 здачі-прийняття робіт на суму 82759,94грн.;

13. Актом №13 від 29.12.2020 здачі-прийняття робіт на суму 153550,01грн.

Акти здачі-прийняття робіт підписані представниками обох сторін.

Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості наданих позивачем робіт матеріали справи не містять.

Отже, факт надання послуг за укладеним між сторонами договором визнається підтвердженим на загальну суму 940979,88грн.

4. Строк оплати. Наявність часткової оплати. Існування заборгованості.

Порядок здійснення оплати узгоджено у розділі 4 договору. Так, пунктом 4.2 договору визначено, що замовник здійснює оплату наданих послуг після підписання сторонами актів здачі-приймання послуг на підставі виставлених виконавцем рахунків протягом 30-ти банківських днів.

Згідно пункту 4.3 договору при складання Актів здачі-приймання послуг виконавець і замовник враховують вартість послуг відповідно до додатків №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9 до договору, які є його невід`ємною частиною.

Замовник, в силу приписів пункту 4.4 договору, здійснює розрахунки за кожний етап послуг за наявності оформлених та підписаних сторонами Актів здачі-приймання послуг.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця (позивача) своєчасно надавати споживачу послугу в установлених обсягах, належної якості відповідно до вимог законодавства та цього договору відповідає обов`язок споживача своєчасно, в повному обсязі у відповідності до умов договору вносити плату за рахунками, які виставлені виконавцем.

Разом із заявою позивача від 09.08.2021 за вих.№б/н отримано платіжне доручення №8712 від 21.05.2021 на суму 41850,00грн., яке підтверджує часткову оплату відповідачем товару і є непрямим доказом визнання основної заборгованості.

З позовною заявою позивач звернувся до господарського суду 17.05.2021, що підтверджується штампом Укрпошти на конверті в якому надійшла позовна заява до суду.

Сума основного боргу частково сплачена 21.05.2021, що підтверджується копією платіжного доручення №8712 від 21.05.2021 на суму 41850,00грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження в частині стягнення 41850,00грн. основної заборгованості у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Доказів оплати послуг у сумі 899129,88грн. відповідач не надав.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, відповідач належними доказами не спростував.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 899129,88грн. є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

5. Правомірність нарахування штрафних санкцій (пені).

У відповідності до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.4 договору визначено, що за порушення строків оплати за надані послуги, передбачених договором, замовник сплачує виконавцю штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу пеню за загальний період прострочення з 02.06.2020 по 24.02.2021 на загальну суму 21804,08грн.

Відповідач проти вимоги про стягнення пені висунув заперечення.

Господарський суд дійшов таких висновків.

Здійснивши юридичний аналіз положень чинного законодавства господарський суд констатує, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань.

Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну.

Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Нормативно-правове забезпечення сфери господарювання є однією з форм здійснення державою регулювання господарської діяльності. Водночас, за змістом статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності є спрямованою, зокрема, на зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, та здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Так, за пунктом 22 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються засади цивільно-правової відповідальності; діяння, які є злочинами, адміністративними або дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Таким чином, тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем грошового зобов`язання має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

Стаття 231 Господарського кодексу України регулює розмір штрафних санкцій таким чином: "Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов`язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов`язання спір може бути вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією".

З аналізу положень статті 231 Господарського кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина 2 статті 231 Господарського кодексу України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання не грошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частина 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення ж частини 6 статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Разом з тим, за частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації».

За змістом наведених вище положень законодавства, розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм статті 231 Господарського кодексу України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №904/4156/18.

Так, в спірному договорі сторонами не обумовлено розмір та базу нарахування штрафних санкцій, а лише зазначено, що штрафні санкції нараховуються у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України.

Як вбачається з наданого розрахунку, позивач здійснює нарахування штрафних санкцій, передбачених статтею 231 Господарського кодексу України, за порушення відповідачем виконання саме грошового зобов`язання, що суперечить приписам чинного законодавства.

Відтак, логічним є висновок, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

6. Правомірність нарахування інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував інфляційні втрати за загальний період прострочення з червня 2020 року по січень 2021 року на загальну суму 24973,20грн.

Відповідач надав контррозрахунок інфляційних втрат та визначив правильний розмір інфляційних втрат у сумі 24963,61грн.

Господарський суд оцінив позиції сторін та визнав розрахунок інфляційних втрат наданий відповідачем арифметично та методологічно правильним, а вимогу позивача такою, що підлягає задоволенню у розмірі 24963,61грн.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

1. Докази надання правової допомоги позивачу.

Між позивачем (далі - позивач, замовник) та адвокатом Філь Романом Анатолійовичем (далі - адвокат), (разом іменовані - сторони) укладено договір №18/02/2021-1 від 18.02.2021 про надання правової допомоги (далі - договір).

Предмет договору. Замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором, доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичні послуги по здійсненню захисту ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРТЕХЕКСПЕРТ" прав і законних інтересів та надання необхідної юридичної допомоги при провадженні у господарських справах та у судових засіданнях, писати позовні заяви, відзиви, відповіді на відзиви, заперечення та інші необхідні документи в обсязі та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1 договору).

Ціна договору. Сума гонорару за консультування, захист, представництво інтересів клієнта, складання документів, визначається за домовленістю сторін та підтверджується актами виконаних робіт (пункт 4.2 договору).

Строк. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2021 (пункт 5.1 договору).

Згідно наявного в матеріалах справи ордеру серії ПТ №057076, адвокатом позивача, який надає послуги у відповідності до умов договору №18/02/2021-1 від 18.02.2021 про надання правової допомоги, є Філь Роман Анатолійович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2014 видано на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області від 23.01.2018 №3).

В якості підтвердження факту надання адвокатських послуг позивачем та адвокатом підписано Акт №б/н від 25.02.2021 прийому-передачі адвокатських послуг (робіт), а саме підготовка та написання позовної заяви про стягнення боргу з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" на суму 15000,00грн.

2. Правомірний розмір витрат на оплату правової допомоги.

Здійснивши аналіз Акту №б/н від 25.02.2021 прийому-передачі адвокатських послуг (робіт), господарський суд визнає підтвердженими витрати на підготовку та написання позовної заяви про стягнення боргу з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" у розмірі 15000,00грн.

3. Розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 14488,92грн. судовий збір і 14668,50грн. витрати на професійну правничу допомогу, з урахуванням того, що 97,79% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2, 5, 14, 73, 74-80, 86, 91, 129, 194, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ.

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРТЕХЕКСПЕРТ" (Україна, 87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Італійська (Центральний район), будинок 116 А; Ідентифікаційний код 32296072) до ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (Україна, 52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; Ідентифікаційний код 14309787) про стягнення 987757,28грн., з яких 940980,00грн. основної заборгованості; 21804,08грн. пені; 24973,20грн. інфляційних втрат (договір №249/03/88Е від 16.03.2020 про закупівлю послуг) задовольнити частково.

Стягнути з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (Україна, 52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; Ідентифікаційний код 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРТЕХЕКСПЕРТ" (Україна, 87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Італійська (Центральний район), будинок 116 А; Ідентифікаційний код 32296072) 899129,88грн. (вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч сто двадцять дев`ять грн. 88 коп.) основної заборгованості; 24963,61грн. (двадцять чотири тисячі дев`ятсот шістдесят три грн. 61 коп.) інфляційних втрат; 14488,92грн. (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 92 коп.) судового збору; 14668,50грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят вісім грн. 50 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

В частині стягнення з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (Україна, 52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; Ідентифікаційний код 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРТЕХЕКСПЕРТ" (Україна, 87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Італійська (Центральний район), будинок 116 А; Ідентифікаційний код 32296072) 41850,00грн. основної заборгованості провадження закрити.

В частині стягнення з ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "СХІДНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ" (Україна, 52210, Дніпропетровська обл., місто Жовті Води, ВУЛИЦЯ ГОРЬКОГО, будинок 2; Ідентифікаційний код 14309787) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО "УКРТЕХЕКСПЕРТ" (Україна, 87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вул.Італійська (Центральний район), будинок 116 А; Ідентифікаційний код 32296072) 0,12грн. основної заборгованості; 21804,08грн. пені; 9,59грн. інфляційних втрат відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Складання повного рішення відкладено на строк не більш як десять днів з дня закінчення розгляду справи.

Дата підписання та складення повного судового рішення 12.08.2021.

Суддя І.В. Петренко