ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021 Справа № 914/1801/21

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісмаш», м. Львів
до відповідача:Державного підприємства «Турківське лісове господарство», м. Турка, Львівська обл.
про:стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних за видатковою накладною №ЦБ-0005844 від 07.05.2019
Суддя Р.В. Крупник Секретар А.І. Вовк
Представники сторін:
від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ТОВ «Лісмаш» до ДП «Турківське лісове господарство» про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних за видатковою накладною №ЦБ-0005844 від 07.05.2019.

Ухвалою від 29.02.2021суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначив на 09.08.2021.

Представник позивача у судове засідання 09.08.2021 не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання (вх. №17884/21 від 02.08.2021), у якому просить суд: розглядати справу без його участі; закрити провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу у зв`язку зі сплатою відповідачем боргу; стягнути з відповідача на користь позивача 1573,54 грн. інфляційних втрат, 923,45 грн. 3% річних та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу; залишити без розгляду вимогу, викладену у п. 4 прохальної частини позовної заяви про стягнення інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 09.08.2021 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами у спрощений спосіб, шляхом підписання видаткової накладної укладено договір поставки, на виконання якого позивачем було поставлено відповідачеві мотовилу загальною вартістю 15439,00 грн. Як стверджує позивач, відповідачем 27.01.2021 частково здійснено оплату товару на суму 5000,00 грн. Оскільки решта вартості оплачена не була, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 10439,00 грн. боргу, 1573,54 грн. інфляційний втрат, 923,45 грн. 3% річних.

Аргументи відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву та заперечень щодо розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Як встановлено судом на підставі видаткової накладної №ЦБ-0005844 від 07.05.2019 ТОВ «Лісмаш» (постачальником) передано ДП «Турківське лісове господарство» (покупцеві) товар (мотопилу MS361 45см) загальною вартістю 15439,00 грн. Видаткова накладна підписана повноважними представниками сторін.

Підписавши видаткову накладну та отримавши обумовлений товар, покупець 27.01.2021 здійснив часткову оплату товару у розмірі 5000,00 грн.

Оскільки решта вартості товару сплачена відповідачем не була, позивач звернувся з цим позовом.

Разом з тим, як вбачається з виписки по банківському рахунку позивача, 05.07.2021 відповідачем здійснено оплату залишку боргу у розмірі 10439,00 грн.

Станом на день розгляду справи, докази сплати відповідачем заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних у матеріалах справи відсутні.

ОЦІНКА СУДУ.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Так, ст. 181 ГК України передбачено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (положення ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Таким чином, за результатами підписання видаткової накладної №ЦБ-0005844 від 07.05.2019, між сторонами виникли договірні відносини поставки.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, положеннями ч. 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відтак, підписавши видаткову накладну та отримавши товар, у відповідача виник обов`язок оплатити такий товар.

Як встановлено судом, часткову оплату товару відповідач здійснив 27.01.2021, перерахувавши 5000,00 грн., а решту суму боргу 10439,00 грн., перерахував після відкриття провадження у справі, а саме 05.07.2021. Таким чином, станом на день розгляду справи судом, основна сума боргу є сплаченою у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи те, що предмет спору щодо стягнення основної суми боргу існував на момент подання позовної заяви та припинив існування 05.07.2021, тобто після відкриття судом провадження у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає, що такі розраховані правильно, а тому підлягають стягненню з відповідача повністю, у заявлених розмірах.

Положеннями ч. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України визначено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

У поданому клопотанні (вх. №17884/21 від 02.08.2021) позивач просив суд залишити без розгляду вимогу, викладену у п. 4 прохальної частини позовної заяви про стягнення інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суд ухвалив залишити без розгляду вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 438,79 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки судом закрито провадження у справі частині стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору, позивачеві підлягає поверненню з Державного бюджету України 1831,21 грн. судового збору. Після набрання рішенням у справі законної сили, позивач вправі звернутися до Господарського суду Львівської області з письмовим клопотанням про повернення з Державного бюджету України 1831,21 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення №204 від 17.06.2021.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (положення ч. 1 ст. 56 ГПК України).

Пункт 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад (принципів) господарського судочинства визначає відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Так, ч. 1 ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У позовній заяві позивачем викладено попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на суму 5000,00 грн.

У клопотанні по справі (вх. №17884/21 від 02.08.2021) позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-2 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження факту надання позивачеві професійної правничої допомоги у справі адвокатом Зарічним Іваном Ярославовичем до матеріалів справи долучено наступні докази: договір про надання правової допомоги №1-1006/21-ц від 10.06.2021, додаткову угоду від 10.07.2021 до договору про надання правової допомоги №1-1006/21-ц від 10.06.2021 та акт прийому-передачі наданих послуг по договору про надання правової допомоги №1-1006/21-ц від 10.06.2021, ордер серії ЛВ №177105 від 10.06.2021.

Приписами ч. 4-6 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями ч. 4 ст. 126 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 5-6 ст. 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 зазначив наступне:

«Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Суд зазначає, що відповідач не заперечив щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, беручи до уваги подані позивачем документи на підтвердження факту надання професійної правничої допомоги адвокатом та понесення у зв`язку з цим відповідних витрат, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 126, 129, 222, 226, 231, 233, 236, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Турківське лісове господарство» (82500, Львівська обл., м. Турка, вул. Шевченка, буд. 30; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лісмаш» (79044, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, буд. 87; )1573,54 грн. інфляційних втрат, 923,45 грн. 3% річних, 438,79 грн. судового збору та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з ДП «Турківське лісове господарство» на користь ТОВ «Лісмаш» 10439,00 грн. боргу у зв`язку з відсутністю предмета спору.

4. Залишити без розгляду позов у частині нарахування ДП «Турківське лісове господарство» інфляційних втрат та 3% річних до моменту виконання рішення суду.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.08.2021 року

Суддя Р.В. Крупник