РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.07.2021Справа № 910/3405/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження

справу № 910/3405/21

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Ар"

про стягнення 355 000,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1; Бойко А.Д.;

від відповідача: Герман М.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Ар" про стягнення 355 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи в розмірі 39000,00 грн та 316 000,00 грн неустойки за порушення зобов`язань за договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, та встановив учасникам судової справи строк для подання витребуваних судом документів, а також додаткових заяв, клопотань до 05.04.2021.

29.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує повністю, та клопотання про розгляд справи з викликом сторін.

05.04.2021 на адресу суду від позивача надійшли відповідь на відзив, клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та заява про допит позивача в якості свідка.

12.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін та клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, ухвалою від 14.04.2021 призначив справу №910/3405/21 до розгляду за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії відкриття провадження. Підготовче засідання по справі № 910/3405/21 було призначено на 13.05.2021. Також, суд відмовив у клопотанні представника позивача про допит ОСОБА_1 в якості свідка, у зв`язку з недотриманням положень ст. 89 ГПК України.

05.05.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про виклик в якості свідка директора ТОВ "Грін Ар" ОСОБА_2 .

Присутній у судовому засіданні 13.05.2021 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Представник відповідача заперечив щодо заявленого позову та поданого позивачем клопотання про долучення додаткових доказів, оскільки останнє подано з пропуском строку, встановленого процесуальним законодавством.

Суд відклав вирішення клопотання позивача про долучення документів до справи.

Водночас, суд відмовив у задоволенні заяви представника позивача про виклик в якості свідка директора ТОВ "Грін Ар" ОСОБА_2 , оскільки вказана заява подана з порушенням ст. 89 ГПК Україна, зокрема, в матеріалах справи відсутня заява свідка ОСОБА_2 , що є передумовою для виклику цього свідка.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 17.06.2021.

09.06.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява щодо клопотання позивача від 13.05.2021 по справі № 910/3405/21, в якій останній заперечив проти задоволення клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, оскільки позивачем було порушено як спосіб, так і строки подання доказів при розгляді справи.

В підготовчому засіданні 17.06.2021 представники позивача просили задовольнити клопотання від 13.05.2021 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, обґрунтовуючи в усних поясненнях пропуск строку на подання доказів, хворобою позивача та його близького родича.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення клопотання позивача про долучення додаткових доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, суд поновив строк на подання позивачем додаткових доказів по справі та відповідно задовольнив клопотання позивача від 13.05.2021 по справі № 910/3405/21 про долучення додаткових документів.

В судовому засіданні 17.06.2021, враховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін та оскільки судом вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснені усі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 01.07.2021.

Присутні у судовому засіданні 01.07.2021 представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з посиланням на обставини, наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на доводи, наведені у відзиві на позов.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 01.07.2021, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Як вбачається з заявлених позовних вимог, позивач посилається на наявність договірних відносин з відповідачем, які ґрунтуються на Договорі підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з укладення та улаштування тротуарної плитки, бордюрів. Замовник зобов`язується приймати виконані належним чином роботи та оплачувати їх вартість відповідно до умов цього Договору.

Перелік робіт, місце проведення робіт, строки їх виконання, а також їх вартість встановлюються сторонами шляхом підписання додаткових угод до цього договору, які є невід`ємною частиною (п. 1.2. Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020).

Відповідно до п. 2.1.1. договору, Замовник зобов`язується забезпечити повну готовність об`єкта для виконання робіт, надати Виконавцю необхідну інформацію, витратні матеріали для виконання цього Договору.

Відповідно до п. 4.3. договору, термін виконання робіт з укладання та улаштування тротуарної плитки, бордюрів складає 60 днів, починаючи з дати отримання грошових коштів Виконавцем від Замовника.

Згідно з умовами п. 5.1. договору, факт належного надання робіт фіксується в актах приймання-передачі виконаних робіт, який складається, підписується Виконавцем і підписується Замовником.

Положеннями п. 6.1. договору визначено, що у випадку порушення зобов`язань, що виникають з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Так, у п.6.1.1. договору сторони, зокрема, передбачили, що у разі порушення строків виконання робіт з вини Замовника, невиконання умов пункту 2.1.1., Замовник сплачує неустойку у розмірі 4000,00 грн за кожний день порушення умов договору.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено Додаткову угоду № 1 від 29.09.2020 до Договору підряду № 28/09-2020-1 від 28.09.2020, згідно якої Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з укладення та улаштування тротуарної плитки, бордюрів за адресою: м. Київ, вул. Старокиївська, 15.

Строк виконання робіт за Додаткову угоду № 1 від 29.09.2020 становить 60 календарних днів, починаючи з дати надходження грошових коштів Виконавцю (п.1.3.).

У п.1.4. Додаткової угоди № 1 від 29.09.2020 визначено перелік робіт, витратних матеріалів та їх вартість у сумі 349 180,00 грн.

Відповідно до п.2.2. Додаткової угоди № 1 від 29.09.2020 термін оплати визначено:

- протягом трьох робочих днів з моменту підписання цього договору - Замовник вносить передплату у розмірі 40% від суми договору, а саме 139 672,00 грн. Датою здійснення передплати є дата отримання грошових коштів Виконавцем.

- протягом трьох днів з моменту підписання акту прийому-передачі робіт - здійснюється остаточний розрахунок.

Платіжним дорученням № 11212 від 12.10.2020 відповідач перерахував на рахунок позивача 105000,00 грн попередньої оплати, зазначивши у рядку «призначення платежу»: «Оплата за укладання тротуарної плітки зг.дог. № 28/09-2020-1 від 05.10.20. у т.ч. ПДВ 20% 17500 грн.»

За твердженнями позивача, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, а саме п. 2.1.1., працівниками позивача були виконанні роботи за договором (укладання та улаштування тротуарної плитки, бордюрів) на частині майданчика, яка була підготовлення для виконання робіт.

Виконавець не одноразово звертався до замовника у телефонному режимі з проханнями підготувати майданчик для виконання умов договору по (укладання та улаштування тротуарної плитки, бордюрів), але дій зі сторони замовника не було вчинено, Виконавцем здійснено фото- та відео- фіксацію непідготовленого об`єкта, докази чого долучено до матеріалів справи.

Оскільки відповідач не реагував на прохання позивача щодо виконання п. 2.1.1., а саме: забезпечити повну готовність об`єкта для виконання робіт, позивач підготував лист за №4-12/20 від 22.12.2020 з вказівкою на те що у зв`язку із не виконанням Замовником п. 2.1.1. договору та несприятливими погодними умовами у Виконавця не має можливості продовжувати роботи.

Водночас, матеріали справи не містять доказів направлення або вручення відповідачу листа за №4-12/20 від 22.12.2020.

Також, до матеріалів справи позивачем надано Акт виконаних робіт № 1 від 13.11.2020 на загальну суму 164 180,00 грн та супровідний лист до даного акту.

Проте, матеріали справи не містять доказів направлення або вручення відповідачу як вказаного Акту виконаних робіт № 1 від 13.11.2020, так і супровідного листа до нього від 13.11.2020.

В подальшому 12.01.2021 позивач цінним листом з описом вкладення надіслав на адресу відповідача претензію за № 5-01/21 від 11.01.2021 щодо сплати неустойки та штрафних санкцій за договором, яку останній залишив без відповіді та задоволення.

17.02.2021 позивач цінним листом з описом вкладення надіслав на адресу відповідача лист за №5-02/21 від 16.02.2021 разом з Актом № ВС-000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2020 на загальну суму 144 000,00 грн для його підписання. Проте, відповідач вказаний акт не підписав та на адресу позивача не повернув, при цьому не повідомивши про причини його не підписання.

Враховуючи бездіяльність відповідача щодо виконання своїх зобов`язань за Договором, яка призвела до простою робітників Виконавця та унеможливила сумлінне виконання останнім договірних зобов`язань за Договором, позивачем відповідно до п. 6.1.1. договору нарахована неустойка за 79 днів простою, що становить 316 000,00 грн, а також заборгованість за фактично виконані роботи в сумі 39000,00 грн, які останній просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог у відзиві на позовну заяву, зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено заявлені позовні вимоги. Так, до матеріалів справи надано копію Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020, згідно з яким відповідачем і було перераховано попередню оплату в сумі 105 000,00 грн, тоді як всі інші докази, як то: листування, Додаткова угода № 1 від 29.09.2020, містять посилання на Договір підряду № 28/09-2020-1 від 28.09.2020, який не надано до матеріалів справи та який відповідачем не укладався. Отже, всі додані позивачем до матеріалів справи докази не підтверджують заявлених позовних вимог.

Позивач у відповіді на відзив та у своїх поясненнях під час розгляду справи зазначив про технічну помилку щодо посилання на Договір підряду № 28/09-2020-1 від 28.09.2020, оскільки між сторонами було укладено тільки один договір підряду - Договір підряду №28/09-2020-1 від 05.10.2020.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2020 між відповідачем, як замовником, та позивачем, як виконавцем, було укладено Договір підряду № 28/09-2020-1, згідно з умовами якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання виконувати роботи з укладення та улаштування тротуарної плитки, бордюрів. Замовник зобов`язується приймати виконані належним чином роботи та оплачувати їх вартість відповідно до умов цього Договору.

На виконання умов Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020 відповідач платіжним дорученням № 11212 від 12.10.2020 перерахував попередню оплату в сумі 105000,00 грн, що не заперечується учасниками справи.

Таким чином, між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються положеннями параграфу 1 глави 61 Цивільного кодексу України та стосуються виконання сторонами договору підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, до матеріалів справи додано Додаткову угоду № 1 до Договору підряду № 28/09-2020-1 від 28.09.2020, при цьому позивач зазначає, що вказана додаткова угода укладена саме на виконання Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020.

Проте, суд критично оцінює факт укладання вказаної додаткової угоди, оскільки неможливо встановити дійсну дату її укладання, у зв`язку з тим, що додаткова угода містить дату підписання 29.09.2020, що не може передувати даті укладання самого договору підряду.

Таким чином, судом не приймається в якості належного і допустимого доказу Додаткова угоду № 1 від 29.09.2020 до Договору підряду № 28/09-2020-1 від 28.09.2020.

Також суд не приймає в якості належних доказів лист позивача за №4-12/20 від 22.12.2020, Акт виконаних робіт № 1 від 13.11.2020 і супровідний лист до нього від 13.11.2020, оскільки позивачем не доведено факт їх надіслання або вручення відповідачу.

Водночас, з наданих суду доказів не вбачається укладання між сторонами Договору підряду № 28/09-2020-1 від 28.09.2020, оскільки суду на огляд було представлено виключно оригінал Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020.

Отже, суд дійшов висновку, що сторони уклали Договір підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020, на виконання якого відповідач перерахував попередню оплату в розмірі 105000, грн, а позивач, в свою чергу, виконав роботи на загальну суму 144 000,00 грн, у зв`язку з чим цінним листом з описом вкладення надіслав на адресу відповідача для підписання Актом №ВС-000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2020 на суму 144 000,00 грн.

Умовами п.2.1.3. Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020 визначено, що замовник зобов`язаний підписати та повернути виконавцю акти приймання-передачі виконаних робіт протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати їх отримання від виконавця, або у той самий час надати Виконавцю у письмовому вигляді мотивовані заперечення щодо акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідач не надав суду доказів підписання або повідомлення позивача про відмову від підписання Акту №ВС-000003 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2020 на суму 144 000,00 грн із зазначенням підстав такої відмови.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За приписами частини першої статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови замовника від підписання акта та скріпити запис про це своїм підписом.

При цьому, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у т. ч. шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт), законом покладений саме на замовника.

Відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє замовника від обов`язку щодо їх оплати.

За таких обставин, законом передбачено можливість складання акту та підписання його підрядником в односторонньому порядку, що спрямовано на захист інтересів підрядника, якщо замовник безпідставно ухиляться від належного прийняття виконаної роботи.

Згідно зі статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на встановлені вище обставини та положення цивільного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 39 000,00 грн, що становить різницю від загальної суми виконаних робіт 144 000,00 грн за вирахуванням суми попередньої оплати 105000,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача 316 000,00 грн неустойки, розрахованої на підставі п.6.1.1. Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 29.04.2021 у справі № 910/4676/19). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Водночас, з наданих позивачем доказів неможливо встановити який був стан об`єкту на момент укладення Договору підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020 та в якому стані об`єкт мав бути переданий позивачу для виконання робіт, оскільки договір таких положень взагалі не містить. Будь-яких актів сторонами договору щодо стану об`єкту, на якому мали виконуватись роботи, не складалось.

Також, з наданих доказів неможливо встановити і період часу, протягом якого позивач не міг виконувати роботи за Договором підряду № 28/09-2020-1 від 05.10.2020.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог у частині стягнення з відповідача неустойки за порушення зобов`язань за договором.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, здійснивши оцінку кожного наданого позивачем доказу окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 39000,00 грн заборгованості за виконані роботи.

Витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін Ар" (03127, м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 100/2; ідентифікаційний код 35571404) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) основний борг у сумі 39000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 585,00 грн.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 12.08.2021.

Суддя А.І. Привалов