ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1694/21

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради до Білоцерківської міської громадської організації Спортивний клуб інвалідів Друге життя про стягнення 132797,21 грн

без виклику учасників процессу

Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (далі позивач) подало до суду позов до Білоцерківської міської громадської організації Спортивний клуб інвалідів Друге життя (далі відповідач), згідно прохальної частини якої просить суд стягнути з відповідача 132797,21 грн, з яких 116054,59 грн заборгованості з орендної плати та 16742,62 грн - пені.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов`язань з орендних платежів у період з 01.08.2016 по 06.10.2017, відповідно до Договору оренди нежитлового приміщення №496 від 28.04.2012.

Ухвалою від 14.06.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів відправки копії відзиву позивачу у строк, передбачений ч. 1 ст. 251 ГПК України протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив на позовну заяву та доказів відправки копії відповіді на відзив відповідачу у строк, визначений судом згідно з вимог ч. 4 ст. 166 ГПК України, - до 16.07.2021 (включно), а відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до 27.07.2021 (включно).

Копія відповідної ухвали отримана позивачем 17.06.2021, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 369.

При цьому, поштове відправлення № 326, у якому направлено відповідачу копію ухвали суду про відкриття провадження у даній справі, повернуто з довідкою відділення зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «за закінченням терміну зберігання».

Водночас, поштове відправлення направлено за адресою відповідача, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

В силу п.4 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Також, судом враховано, що за приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 911/1694/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у даній справі відзиву по суті позовних вимог у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України, а також до прийняття рішення у справі не надав; з заявою про поновлення строку, встановленого для подання відзиву, відповідач до суду не звертався.

У відповідності до ч.1 ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2012 між Управлінням комунальної власності Білоцерківської міської ради (далі орендодавець) та Білоцерківською міською громадською організацією Спортивний клуб інвалідів Друге життя (далі - орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення №496 (далі - договір).

У відповідності до п. 1.1 договору, орендодавець передає в оренду, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 225,90 кв.м, розташоване на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі гуртожитку за адресою: Київська обл., м. Біла Церква вул. Гайова, буд. 4 (далі майно), яке перебуває на балансі Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори №1.

Згідно п. 2.1 договору, передача нежитлового приміщення в оренду вперше здійснюється за актом прийому-передачі.

Передача нежитлового приміщення в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це приміщення. Власником орендованого приміщення залишається територіальна гроамада м. Білої Церкви, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2 договору).

Як передбачено п. 2.3 договору, нежитлове приміщення вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 3.1. Договору, розмір орендної плати визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу і становить 4018,85 грн (в т.ч. ПДВ 669,81 грн) за перший місяць оренди та перераховується орендарем орендодавцю не пізніше останнього числа місяця, за який вона вноситься.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на офіційно встановлений індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.5 договору визначено, що орендна плата сплачується по день фактичного звільнення об`єкта оренди та передачі його орендодавцю за актом прийому-передачі.

Орендар зобов`язується, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 4.2 договору).

Пунктом 8.2. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,041% від суми недоплати за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Цей договір діє з 28.04.2012 по 31.12.2012 (п. 10.1 договору).

28.04.2012 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до укладеного договору.

Як передбачено умовами додаткової угоди, відповідно до рішення Білоцерківської міської ради від 12.01.2012 за №466-18-VI Про надання пільг, внесено зміни до даного договору та встановлено пільгову плату в розмірі 1 грн без ПДВ в рік за оренду нежитлового приміщення, площею 225,9 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Гайова, буд. 4, з 01.01.2012 по 31.12.2012.

Відповідна додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди та діє з 01.01.2012 по 31.12.2012 включно.

Всі попередні розрахунки орендної плати до договору оренди №496 від 28.04.2012 втрачають чинність на час дії пільги.

Як вбачається з копії наявного в матеріалах справи Акта прийому-передачі нежитлового приміщення від 28.04.2012 Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради передало, а Білоцерківська міська громадська організація Спортивний клуб інвалідів Друге життя прийняла нежитлове приміщення, площею 225,9 кв. м, яке розташоване на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі гуртожитку, за адресою: м. Біла Церква, вул. Гайова, буд. 4.

Відповідно до Акта прийому-передачі нежитлового приміщення від 06.10.2017 орендоване нежитлове приміщення, площею 225,9 кв. м, яке розташоване на першому поверсі п`ятиповерхової будівлі гуртожитку, за адресою: м. Біла Церква, вул. Гайова, буд. 4 повернуто з оренди (копія наявна в матеріалах справи).

Як зазначає позивач, відповідач свої обов`язки за договором в частині проведення орендних платежів за користування об`єктом оренди в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 116054,59 грн за період з 01.08.2016 по 06.10.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з претензією №01-20/25 від 05.05.2021, відповідно до якої вимагав погашення заборгованості, направлення якої підтверджується копією фіскального чеку від 05.05.2021.

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача орендної плати, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором за порушення виконання зобов`язання з оплати оренди у встановлений договором строк.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 759 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 283 ГК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 286 цього ж кодексу передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 цього ж кодексу передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як передбачено ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ч. 1-2 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на час спірних правовідносин) (далі Закон) оренда - є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Зокрема, згідно ст. 3 Закону об`єктами оренди за цим Законом, зокрема, є: цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс, а також нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

За ч. 2, 3 ст. 26 Закону договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно положень ст. 29 Закону за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, не виконавши зобов`язання з оплати орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №496 від 28.04.2012, відповідач допустив порушення зобов`язань.

Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 11.10.2016, яке набрало законної сили 29.10.2016, у справі № 911/2766/16 позов Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради до Білоцерківської міської громадської організації Спортивний клуб інвалідів Друге життя про стягнення 229 294,51 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлового приміщення №496 від 28.04.2012 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь відповідача 229293,31 коп заборгованості по сплаті орендної плати за період з 28 квітня 2012 по 31 липня 2016 року, 12491, 20 грн пені за період з 01.09.2015 по 05.08.2016 та 3 626, 78 грн судового збору.

У відповідності до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача у даній справі про стягнення з відповідача 116054,59 грн заборгованості зі сплати орендних платежів за період з 01.08.2016 по 06.10.2017обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 16742,62 грн пені.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу чч. 2, 3 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2. договору передбачено, що за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,041% від суми недоплати за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивачем нараховано пеню за липень 2016 року за період з 01.08.2016 по 31.01.2017.

При цьому, рішенням Господарського суду Київської області від 11.10.2016 у справі № 911/2766/16 стягнуто, зокрема, пеню за липень 2016 року за період з 01.07.2016 по 05.08.2016.

Таким чином, в даній справі позивач має право нараховувати пеню з прострочення основного боргу у липні 2016 року з 06.08.2021.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що обґрунтовано заявленою до стягнення є пеня в сумі 16698,07 грн. В частині стягнення 44,55 грн пені слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Пунктами 1 та 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно змісту якої судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають задоволенню частково: 116054,59 грн основного боргу та 16698,07 пені.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням часткового задоволення заявлених вимог, витрати у розмірі 2269,23 грн, понесені позивачем на оплату позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради до Білоцерківської міської громадської організації Спортивний клуб інвалідів Друге життя про стягнення 132797,21 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Білоцерківської міської громадської організації Спортивний клуб інвалідів Друге життя (09113, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Гайова, буд. 4, ) на користь Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Андрея Шептицького, буд. 2, ) 116054,59 грн (сто шістнадцять тисяч п`ятдесят чотири гривні п`ятдесят дев`ять коп) заборгованості з орендної плати, 16698,07 грн (шістнадцять тисяч шістсот дев`яносто вісім гривень сім коп) пені та 2269,23 грн (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять гривень двадцять три коп) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя В.М. Антонова