ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 р. Справа № 917/913/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ", вул. Свіштовська, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600,

до Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 46 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, вул. Олексія Древаля, буд. 37, м. Кременчук, Полтавська область, 39611,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" 08.06.2021 року звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою № 38/746 від 03.06.2021 року (вх. № 972/21) до відповідача - Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 46 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про стягнення заборгованості в розмірі 190 296,69 грн., з яких: 163 504,94 грн. - вартість спожитої теплової енергії, 21 561,38 грн. - інфляційні нарахування та 5 230,37 грн. - 3% річних.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідач у відзиві (вхід. № 7217 від 02.07.2021) проти позову заперечує повністю, оскільки він є закладом освіти, який фінансується з міського бюджету у розмірі, передбаченому нормативами фінансування; відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України замовником (розпорядником бюджетних коштів) здійснюються платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами; заклад дошкільної освіти є неприбутковою, бюджетною установою; заборгованість по Договору виникла з незалежних від відповідача, об`єктивних причин та за відсутності вини останнього.

Позивач у відповіді на відзив (вхід. № 7306 від 05.07.2021) зазначив, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов`язань з оплати отриманих послуг.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли, строки для їх подання закінчилися.

У справі судом були вчинені такі процесуальні дії.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021 позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М. (а.с. 77).

Ухвалою від 14.06.2021 суд відкрив провадження у справі № 917/913/21, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.83-84).

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 16.06.2021 та поданими ними заяви по суті справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК сторони суду не надали.

Заяви із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Відкрите акціонерне товариство Полтаваобленерго і Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 46 Кременчуцької міської ради Полтавської області уклали договір № 1713 від 01.01.2010 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір; а.с.13-14).

Згідно із п.1.1 Договору ВАТ Полтаваобленерго - теплопостачальна організація зобов`язується надавати споживачеві (відповідачу) вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Листом від 27.01.2021 № 15 відповідач повідомив позивача про зміну свого найменування на Кременчуцький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 46 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (ідентифікаційний код 25166598); (а.с.12).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 568 від 19.04.2019 ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води по лівобережній частині міста Кременчука від джерела ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" (а.с.17).

Враховуючи зміну виконавця послуг, між первісним виконавцем - AT Полтаваобленерго, споживачем - Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 46 Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - відповідач) та новим виконавцем - ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ" (далі - позивач) було укладено Угоду № 1 від 12.06.2019 про зміну сторони у зобов`язанні (далі - Угода); (а.с.11).

Згідно із п.1 Угоди AT Полтаваобленерго (виконавець) передає, a нoвий виконавець (ТОВ "Кременчуцька ТЕЦ") приймає на себе всі права та обов`язки виконавця згідно Договору № 1713 від 01.01.2010 та з 25.04.2019 стає стороною Договору.

Пунктом 3 Угоди передбачено, що споживач не заперечує проти заміни виконавця на нового виконавця в Договорі і, підписуючи зі своєї сторони цю Угоду, дає згоду зміну сторони в порядку та на умовах, визначених цією Угодою.

Згідно із п.5 Угоди споживач за отримані з 25.04.2019 послуги по договору проводить розрахунки з новим виконавцем на рахунок зазначений у даній Угоді. У зв`язку з початком надання послуг з 25.04.2019 першим розрахунковим періодом є період з 25.04.2019 по 31.05.2019 споживач сплачує на користь нового виконавця вартість отриманих послуг за період з 25.04.2019 по 31.05.2019. В подальшому розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п.7 Угоди заміна сторони у зобов`язанні за цією Угодою не тягне собою жодних інших змін умов Договору окрім тих, що передбачені цією Угодою. Угода вважається укладеною з моменту підписання сторонами, починає діяти з 25.04.19 і діє протягом дії Договору (п.8 Угоди).

В п. 1.2 Договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України Про теплопостачання № 2633-IV від 02.06.2005 року та діючого законодавства України.

В Додатку № 2 до Договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної споживачу за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на момент укладання Договору, а в Додатку № 3 до Договору встановлено тариф на момент укладення договору, можливість його зміни і повідомлення про це споживача (а.с.10,15).

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією (далі - Правила) затверджених постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007, п. 2.2.2 Договору та Додатку № 4 Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію до Договору (а.с.16).

Згідно з п. 23 Правил розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору, на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 2 Додатку № 4 до Договору споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає покази станом на 25 число календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку та надає її Теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та Акта про обсяги спожитої споживачем теплової енергії (а.с.16). Про наявність приладу обліку на об`єкті споживача вказано в Додатку № 1 до Договору (а.с.9).

Позивач у позові посилається на те, що на виконання умов договору за період жовтень 2019, листопад 2019, грудень 2019, січень 2020, лютий 2020, березень 2020, жовтень 2020, листопад 2020, грудень 2020 позивач надав відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 378686,35 грн.

В підтвердження вказаного позивач надав відомості про фактичні покази засобів обліку теплової енергії від 23.10.2019, за листопад 2019, за грудень 2019, від 20.01.2020, від 20.02.2020, від 20.03.2020, від 15.04.2020, від 23.10.2020, від 20.11.2020, від 18.12.2020 (а.с.57-62) акти про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії від 24.10.2019, від 21.11.2019, від 20.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020 (а.с.52-56).

Акт від 30.04.2020 року відповідач не підписав, проте заперечень щодо наданих послуг теплопостачання відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 5 Додатку № 4 до Договору у разі неповернення споживачем належно підтвердженого акта про обсяги спожитої споживачем теплової енергії або відмови від його підпису, останній вважається дійсним з дати його виписки за умови його підписання трьома представниками теплопостачальної організації (а.с.16).

Акт від 30.04.2020 року підписані трьома представниками теплопостачальної організації (а.с. 55).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1082 від 24.12.2019 року у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року позивачем здійснювався перерахунок за теплову енергію зв`язку зі зміною ціни газу, придбаного у поточному місяці, в рахунках позивача відображено коефіцієнт перерахунку в місяці наступному за звітним.

На оплату наданих послуг позивачем виписані відповідачу відповідні рахунки за № № 1713 від 24.10.2019 року, від 21.11.2019 року, від 20.12.2019 року, від 31.01.2020 року, від 29.02.2020 року, від 31.03.2020 року, від 30.04.2020 року, від 31.10.2020 року, від 30.11.2020 року, від 31.12.2020 року (а.с.32-41).

Факт вручення чи направлення вказаних рахунків та актів відповідачу підтверджується реєстрами доставки рахунків та актів про обсяги спожитої теплової енергії за жовтень 2019 р., листопад 2019 р., грудень 2019 р., січень 2020 р., лютий 2020 р., березень 2020 р., квітень 2020 р., жовтень 2020 р., листопад 2020 р., грудень 2020 р. (а.с.42-51).

Як свідчить рішення Господарського суду Полтавської області від 02.02.2021 року у справі № 917/1855/20 між тими ж сторонами, заборгованість за послуги з поставки теплової енергії січень 2020 р., лютий 2020 р., березень 2020 р. була предметом розгляду справи № 917/1855/20 (а.с. 18-22).

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень - рішення господарського суду Полтавської області від 02.02.2021 у справі № 917/1855/20 не оскаржувалось та набрало законної сили.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 175, п. 3 ч.1 ст. 226, п. 3 ч. 1 ст.231 ГПК України спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не може бути предметом повторного розгляду у іншій справі.

Таким чином, поза межами справи № 917/1855/20 є правовідносини щодо основного боргу за теплову енергію, поставлену за січень 2020 р, лютий 2020 р, березень 2020 р.

Отже, правовідносини за ці періоди (за жовтень 2020 р, листопад 2020 р, грудень 2020 р) підлягають дослідженню у межах справи № 917/913/21.

В підтвердження надання послуг за жовтень 2020 р., листопад 2020 р., грудень 2020р. позивач надав:

- акт про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії

від 31.10.2020 на суму 15415,88 грн. (а.с.55),

- акт про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії

від 30.11.2020 на суму 63257,80 грн. (а.с.56),

- акт про обсяги спожитої (поставленої) споживачу (субспоживачу) теплової енергії

від 31.12.2020 на суму 84831,26 грн. (а.с.56).

Загальна вартість послуг теплопостачання, наданих за жовтень 2020 р., листопад 2020 р., грудень 2020 р. за цим позовом становить 163504,94 грн.

Відповідач оплати цієї суми боргу не провів.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про теплопостачання сфера теплопостачання є сферою діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачем (далі Закон). Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.(ст.2 Закону).

Відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. (ст.3 Закону).

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України Про теплопостачання теплопостачальні організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Цьому обов`язку кореспондує обов`язок споживачів теплової енергії визначений статтею 19 цього Закону, згідно якого споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч.6 ст. 25 Закону України Про теплопостачання).

Згідно з умовами вказаного договору позивач взяв на себе зобов`язання надавати послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу, а споживач зобов`язався проводити оплату вартості спожитої теплової енергії у визначеному порядку та строки.

Відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати отриманих послуг.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення 163 504,94 грн. основного боргу суд визнає обґрунтованими та задовольняє.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 5230,37 грн. - 3% річних, нарахованих на зобов`язання січня 2020 року за період 31.10.2020 03.06.2021, на зобов`язання лютого 2020 року за період 31.10.2020 03.06.2021, на зобов`язання березня 2020 року за період 31.10.2020 03.06.2021, на зобов`язання жовтня 2020 року за період 14.11.2020 03.06.2021, на зобов`язання листопада 2020 року за період 17.12.2020 03.06.2021, на зобов`язання грудня 2020 року за період 20.01.2020 03.06.2021 та 21561,38 грн інфляційних нарахованих, на зобов`язання січня 2020 року за період 01.10.2020 03.06.2021, на зобов`язання лютого 2020 року за період 01.10.2020 03.06.2021, на зобов`язання березня 2020 за період 01.10.2020-03.06.2021, на зобов`язання жовтня 2020 року за період 14.11.2020 03.06.2021, на зобов`язання листопада 2020 року за період 17.12.2020 03.06.2021, на зобов`язання грудня 2020 року за період 20.01.2020 03.06.2021 (а.с.28-30).

Відповідач у відзиві зауважень щодо вказаного розрахунку не надав.

Суд, дослідивши надані розрахунки, встановив, що заявлені суми 3 % річних та інфляційний нараховані позивачем після періоду, що був предметом розгляду у справі № 917/1855/20 (а.с.18-22).

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Регламентоване законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор має право вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі № 905/1758/18.

Доказів повного доказів сплати боргу у заявлений період прострочення відповідач суду не надав.

Таким чином, позивач правомірно нарахував 3 % річних за вказаний позивачем період на існуючий борг.

Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі у вигляді судового збору.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 4 540,00 грн. судового збору за платіжними дорученнями від 14.05.2021 № № , (а.с. 5-6). Факт надходження даного судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено виписками від 17.05.2021 року (а.с. 78-79).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за розгляд майнових вимог про стягнення 190 296,69 грн. належна до сплати сума судового збору становить 2 854,45 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 2 854,45 грн. повністю покладається на відповідача.

Ухвалю суду від 11.06.2020 надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1 685,55 грн. повернено позивачу з Державного бюджету України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Кременчуцького закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 46 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (вул. Олексія Древаля, буд. 37, м. Кременчук, Полтавська область, 39611; ідентифікаційний код 25166598) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кременчуцька ТЕЦ" (вул. Свіштовська, буд. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600; ідентифікаційний код 42225136) - 163 504 грн. 94 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію, 21 561 грн. 38 коп. - інфляційних, 5 230 грн. 37 коп. - 3% річних, 2 854 грн. 45 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Суддя Білоусов С. М.