ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Справа № 906/701/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Подільський цемент" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021р. у справі №906/701/21 (суддя Машевська О.П.)

за заявою Акціонерного товариства "Подільський цемент" від 18.06.21р. (вх.№г/с752/21 від 23.06.21р.)

про забезпечення позову у справі до подання позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудцем" шляхом накладення арешту на грошові кошти

Представники сторін у судове засідання не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021р. у справі №906/701/21 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Подільський цемент" у задоволенні заяви від 18.06.21р. (вх.№г/с752/21 від 23.06.21р.) про забезпечення позову у справі до подання позову до ТОВ "Гудцем" шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 864337,49 грн, що знаходяться на його розрахункових рахунках у банківських установах.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Акціонерне товариство "Подільський цемент" звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021р. у справі №906/701/21, застосувати заходи забезпечення позову Акціонерного товариства "Подільський цемент" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудцем" про стягнення 864337,49 грн, шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Гудцем", що знаходяться на його розрахункових рахунках у банківських установах, в межах суми позовних вимог в загальному розмірі 864337,49 грн.

Так, в апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що відмовляючи в задоволенні заяви суд виходив з того, що не встановив обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Однак у заяві зазначено факти, які підтверджуються доданими до неї документами, які свідчать про існування реальної загрози невиконання рішення суду, а саме:

- доданими до заяви доказами підтверджується факт належного виконання відповідачем грошових зобов`язань станом до 22.03.2021р. (виписка про рух коштів по рахунку, роздруковані з системи дані про наявність оплат лише до 22.03.2021 року);

- доданими до заявами доказами підтверджується факт зміни 29.03.21р. власника та керівника відповідача, а також його місцезнаходження з м.Київ на м.Житомир (документи з ЄДРПОУ, з системи уоисопїгої);

- після проведених змін у відомостях в ЄДР щодо відповідача грошові зобов`язання перед позивачем не виконуються; - доданими до заявами доказами підтверджується факт, що на кінець 2020 року єдиними активами відповідача є оборотні активи, а зокрема гроші 876,5 тис.грн., дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги в сумі 503,4 тис.грн, невиликі суми поточної дебіторської заборгованості в сумі 22,2 тис. грн та невеликі запаси в сумі 12,4 тис. грн; незначні оборотні активи відповідача можуть були легко відчужені; чистий прибуток до оподаткування за весь 2020 рік-3,3 тис. грн; відповідно до даних з Youcontrol зазначений стан з кожним роком погіршується починається з 2018року (дані фінансової звітності з сайту Державної податкової служби України та з системи youcontrol).

Таким чином, на думку апелянта, доданими документами підтверджується реальне погіршення фінансового становища, а також зміна керівника, єдиного засновника та місцезнаходження ТОВ «Гудцем».

Після цих змін відбулося припинення виконання своїх зобов`язань з оплати за договором ТОВ «Гудцем».

З огляду на викладене апелянт просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021р. по даній справі та застосувати заходи забезпечення позову.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №906/701/21 у складі: головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Подільський цемент" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021р. у справі №906/701/21. Розгляд апеляційної скарги призначено на "27" липня 2021 р. об 10:30год.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021р., у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючого судді Савченко Г.І. з 26.07.2021р. до 28.08.2021р., відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №906/701/21.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021р. визначено колегію суддів для розгляду справи №906/701/21 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю.

Розпорядженням керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021р., у зв`язку із перебуванням у відпустці суддів - учасників колегії суддів Демидюк О.О. та Павлюк І.Ю. в період з 26.07.2021р. по 28.08.2021р. включно, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну суддів-членів колегії у судовій справі №906/701/21.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021р. визначено колегію суддів для розгляду справи №906/701/21 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П.

Ухвалою від 27.07.2021р. прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Подільський цемент" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 23.06.2021р. у справі №906/701/21 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П.

Представники учасників провадження у судове засідання 27.07.2021р. не з`явилися.

З огляду на зміну колегії суддів та з метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення обставин справи, суд прийшов до висновку про відкладення розгляду справи на 18.08.21 о 10:30 год.

18.08.2021р. у судове засідання представники сторін не з`явилися.

На підставі ухвали суду від 09.08.21р. за клопотанням представника Акціонерного товариства "Подільський цемент" судове засідання мало проводитись в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, однак представник не зміг приєднатися за допомогою власних технічних засобів.

Оскільки ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, а явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення судове засідання за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво здійснюється на основі самостійного вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється.

Згідно ч.5 ст.139 ГК України коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Частиною 1 ст.142 ГК України передбачено, що прибуток (доход) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ст. 179 ГК України).

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до договору.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу ( ст. 199 ГК України).

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч.2 ст. 218 ГК України). Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом у заяві від 18.06.21р. про забезпечення позову позивач визнає, що з відповідачем перебуває у договірних відносинах відповідно до укладеного договору поставки цементу №ПОД_ОФ_2015_006 від 02.03.2015 року та що 23.12.2020 року сторони додатковою угодою № 1 виклали договір у новій редакції; що поставку товару здійснено у період з 25.01.2021р. до 26.03.2021р., однак яку не оплачено в сумі 786771,88грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що в заяві від 18.06.21р. про забезпечення позову позивач вже оцінює дані фінансової звітності відповідача за 2020 рік, доступні у базі даних Державної податкової служби, посилається на незначні у нього оборотні активи в сумі 1414,5 тис. грн , чистий прибуток в сумі 3,3 тис. грн, а також на дані з Youcontrol, якими підтверджується погіршення фінансового стану ймовірного відповідача з 2018року, та одночасно визнає, що до 22.03.2021року останній належним чином виконував договірні зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 236 ГПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17.

Розглянувши заяву від 18.06.21р. про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд встановив , що між сторонами дійсно виник спір, однак не встановив обставин існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Пронін проти України», «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації») одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії»).

Доводи скаржника в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ «Подільський цемент» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.06.21р. у справі №906/701/21 слід залишити без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ «Подільський цемент» на ухвалу Господарського суду Волинської області від 23.06.21р. у справі №906/701/21 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст постанови складено 19.08.2021р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.