ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" серпня 2021 р. Cправа № 902/690/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промавтоматика Вінниця" (вул. Хмельницьке шосе, 145, м. Вінниця, 21029)

до: Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна, буд. № 200, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412)

про стягнення 4527,64 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Промавтоматика Вінниця" подано позов до Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" про стягнення 4527,64 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №25/02/20-01 від 25.02.2020 в частині оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Промавтоматика Вінниця" заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 4527,64 грн заборгованості (основного боргу та штрафних санкцій).

Ухвалою суду від 07.07.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву. При цьому зобов`язано позивача у 5-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі уточнити прохальну частину позовної заяви із розмежуванням складових та сум заборгованості (шляхом подання відповідної заяви).

14.07.2021 до суду надійшло клопотання позивача, відповідно до якого прохальну частину позовної заяви викладено у редакції із розмежуванням сум та складових заборгованості, яку заявлено до стягнення. Так, позивач просить стягнути з відповідача 4143,17 грн - основного боргу та 384,47 грн - пені.

Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

25.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промавтоматика Вінниця" (Постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Птахокомбінат "Бершадський" (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №25/02/20-01 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується продати та передати у власність покупця продукцію (Товар), а Покупець, в свою чергу, зобов`язується оплатити та прийняти Товар відповідно до умов цього Договору. Найменування, одиниці вимірювання, загальна кількість Товару та його ціна передбачаються в Специфікаціях та/або у видаткових накладних (п. 1.2. Договору).

Товар вважається зданим по кількості Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних (п. 3.13. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору Покупець здійснює оплату за Товар у формі безготівкового розрахунку платіжним дорученням на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 4.2. Договору обумовлено, що у разі завантаження Постачальником партії Товару у кількості, що перевищує суму передплати, Покупець зобов`язується провести остаточний розрахунок за зазначену партію Товару протягом 1 банківського дня після відвантаження партії Товару відповідно до видаткової накладної. В разі здійснення завантаження Постачальником партії Товару на меншу суму від здійсненої передплати Покупцем, надмірно сплачені кошти повертаються Постачальником Покупцю на підставі оригіналу листа на повернення коштів.

Відповідно до п. 5.2. Договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення терміну оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії Товару, у відношенні якої мало місце прострочення, за кожну добу прострочення.

Строк дії даного договору починає свій перебіг з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, та діє до 31.12.2020 включно, а відносно грошових розрахунків - до повного виконання зобов`язань сторін (п. 10.2. Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу Товар на загальну суму 4143,17 грн з ПДВ, що підтверджується обопільно підписаною та скріпленою печатками сторін видатковою накладною №1310-0010 від 13.10.2020.

Несплата відповідачем вартості поставленого Товару за видатковою №1310-0010 від 13.10.2020 слугувала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. При цьому останнім також нараховано та заявлено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" 384,47 грн - пені внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

Окремо слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із претензією про сплату вартості поставленого Товару (вих. №04/06/2021-03 від 04.06.2021), однак реагування Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" на вказану претензію матеріали справи не містять.

З огляду на встановлені обставини, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір поставки №25/02/20-01 від 25.02.2020.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що останнім не виконано обов`язку щодо сплати повної вартості поставленого Товару згідно з видатковою накладною №1310-0010 від 13.10.2020 у передбачений п. 4.2 Договору строк - протягом 1 банківського дня після відвантаження партії Товару відповідно до видаткової накладної.

В подальшому, після відкриття провадження у справі №902/690/21 відповідачем здійснено оплату основного боргу в сумі 4143,17 грн, що підтверджується платіжним дорученням №24108 від 19.07.2021 на вказану суму.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною) роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, в частині стягнення основного боргу в сумі 4 143,17 грн провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем на момент звернення із даним позовом до суду, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за Договором не було здійснено остаточної оплати вартості поставленого Товару, разом з тим основний борг на дату прийняття рішення погашено в повному обсязі.

Однак, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення також 384,47 грн пені.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним

За умовами п. 5.2. Договору сторони дійшли згоди, що у випадку порушення терміну оплати Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості партії Товару, у відношенні якої мало місце прострочення, за кожну добу прострочення.

Детально досліджуючи наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено наявність помилки при визначенні початку періоду прострочення зобов`язання за видатковою накладною №1310-0010 від 13.10.2020.

Так, за умовами п. 4.3. Договору Покупець зобов`язується провести остаточний розрахунок за зазначену партію Товару протягом 1 банківського дня після відвантаження партії Товару відповідно до видаткової накладної.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, оскільки Товар отримано Покупцем 13.10.2020, то здійснення оплати за такий Товар мало відбутися не пізніше 14.10.2020, при цьому початком прострочення виконання зобов`язання слід вважати 15.10.2020.

Окрім того, позивачем не враховано приписи ч.6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому умовами Договору збільшеного періоду нарахування штрафних санкцій не передбачено.

Здійснивши перерахунок пені за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" (з урахуванням визначеної дати виникнення прострочення виконання зобов`язання та обмеження нарахування, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України), суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування пені в сумі 253,75 грн.

Оскільки позивачем заявлено пеню в сумі 384,47 грн, то у стягненні пені в сумі 130,72 грн слід відмовити як заявленій безпідставно.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення пені в сумі 253,75 грн.

За змістом ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. При цьому відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що можуть слугувати підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язання.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, враховуючи закриття провадження у справі частині стягнення суми основного боргу та допущені позивачем помилки в розрахунку пені.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору в т.ч. в частині закриття провадження у справі, враховуючи подане позивачем клопотання про розподіл витрат на сплату судового збору в силу приписів ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки погашення відповідачем суми основного боргу здійснено після пред`явлення позову до суду. Витрати на сплату судового збору в частині помилкового нарахування пені залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 130, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі № 902/690/21 в частині стягнення з відповідача 4 143,17 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Птахокомбінат "Бершадський" (вул. Соборна, буд. № 200, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промавтоматика Вінниця" (вул. Хмельницьке шосе, 145, м. Вінниця, 21029; ) 253,75 грн - пені та 2204,46 грн - витрат на сплату судового збору.

4. У стягненні 130,72 грн пені - відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 65,54 грн залишити за позивачем

5. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на адресу електронної пошти позивача: .

Повне рішення складено 20 серпня 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2, 3 - позивачу - а/с 2010, м. Вінниця, 21021 (поштова адреса); ;

4 - відповідачу - вул. Соборна, буд. № 200, с. Війтівка, Бершадський район, Вінницька область, 24412.