РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2021Справа № 910/9089/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРГУМА-2010"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРУЗЕР ТОРГ"

про стягнення 404 507, 58 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРГУМА-2010" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРУЗЕР ТОРГ" про стягнення 404 507, 58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №19-03/21-1 від 19.03.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи поставлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

12.08.2021 на електронну пошту суду від позивача надійшов розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, а також заява позивача про збільшення позовних вимог та розрахунок пені, інфляційних та 3% річних, відповідно до якої позивач зазначає про стягнення з відповідача 9 140,92 грн - інфляційних втрат, 3 958,81 грн - 3% річних та 19 956,32 грн - пені.

У відповідності до ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 ГПК України).

З урахуванням наведеного, дії вчинення яких обмежено першим судовим засіданням, могли бути здійснені протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, тобто до 14.07.2021, про що було зазначено в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Отже, заява позивача про збільшення позовних вимог подана до суду позивачем з порушення строку встановленого процесуальним законом.

Враховуючи зазначене, Господарський суд міста Києва залишив без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРГУМА-2010" про збільшення позовних вимог.

Відповідач відзиву на позов не надав. Про розгляд справи відповідача було повідомлено ухвалою суду від 14.06.2021, направленою на адресу місцезнаходження відповідача та отриманою відповідачем, що підтверджується поштовим відправленням №843.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Також, у відповідності до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 14.06.2021 повернута на адресу суду поштовим відділенням зв`язку за закінченням терміну зберігання.

За змістом пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу та відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРГУМА-2010" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРУЗЕР ТОРГ" (покупець, відповідач) укладений договір №1903/21-1 поставки товару (надалі - договір) відповідно до умов якого постачальник поставляє, а покупець приймає і оплачує автомобільні шини та автомобільні диски, іменовані надалі «Товар», за видатковими накладними, що додаються до цього договору (п. 1.1. договору).

Кількість і асортимент товару, що підлягає поставці, визначаються у видаткових накладних, які додаються до цього договору, на підставі замовлень покупця (п. 2.1. договору).

Відповідно до положень п. 3.3. договору, постачальник повинен поставити товар покупцю протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту підтвердження замовлення.

Ціна товару і загальна вартість поставки партії товару встановлюється у видаткових накладних, які додаються до цього договору (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 6.1. договору розрахунки за поставлений товар здійснюються за покупцем у національній грошовій одиниці України за безготівковим розрахунком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі, в розмірі 100% оплати протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки.

Покупець несе відповідальність за прострочення оплати за товар у строки, встановлені цим договором - у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 7.2. договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє протягом 1 (одного) року, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання (п. 10.1. договору).

На виконання умов договору позивач здійснив відповідачу поставку товару на загальну суму 394 799,83 грн, що підтверджується видатковою накладною №378 від 29.03.2021.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач оплату поставленого товару не здійснив, у зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 394 799,83 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем нарахована пеня у сумі 5 775,98 грн., відсотків річних у сумі 1 168,17 грн, інфляційних втрат у сумі 2 763,60 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За доводами позивача, останній поставив відповідачу товар на загальну суму 394 799,83 грн.

На підтвердження поставки товару відповідачу позивачем надано до матеріалів справи докази поставки товару, а саме видаткову накладну №378 від 29.03.2021, яка підписана сторонами без зауважень та заперечень.

Таким чином, згідно наявних матеріалів справи позивач на виконання умов договору №1903/21-1 від 10.03.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 394 799,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до положень п. 6.1. договору розрахунки за поставлений товар здійснюються покупцем за поставлений товар здійснюються за покупцем у національній грошовій одиниці України за безготівковим розрахунком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі, розмірі 100% оплати протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

З огляду на встановлені договором строки оплати, строк оплати за поставлений товар є таким, що настав.

Відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань оплату поставленого позивачем товару не здійснив. Оскільки, невиконане зобов`язання у розмірі суму 394 799,83 грн підтверджується матеріалами справи, доказів оплати заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення боргу.

Позивачем, також, заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 5 775,98 грн, відсотків річних у сумі 1 168,17 грн, інфляційних втрат у сумі 2 763,60 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений позивачем товар передбачена у п. 7.2. договору, відповідно до якого покупець несе відповідальність за прострочення оплати за товар у строки, встановлені цим договором - у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені (у редакції від 12.08.2021) за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" судом встановлено, що розрахунок пені є арифметично вірним, здійснений відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає пеня у сумі 5 775,98 грн, у межах заявлених вимог, у зв`язку із чим суд задовольняє вимоги у цій частині.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат (у редакції від 12.08.2021) за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" судом встановлено, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є арифметично вірним, здійснений відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає 3% річних у сумі 1 168,17 грн та інфляційних втрат у сумі 2 763,60 грн, у межах заявлених вимог, у зв`язку із чим суд задовольняє вимоги у цій частині.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, надавши оцінку всім аргументам, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРГУМА-2010" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРУЗЕР ТОРГ" про стягнення 404 507, 58 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Позивач у позовній заяві просить суд в порядку ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначити в рішенні про нарахування 3% річних та пені до моменту виконання рішення суду, визначавши у ньому правила нарахування.

Суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування (ч. 10 ст. 238 ГПК України).

Отже, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій встановлене ч. 10 ст. 238 ГПК України.

Однак наразі, враховуючи обставини справи суд не вбачає підстав для застосування приписів ч. 10 ст. 238 ГПК України, у зв`язку з чим вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРУЗЕР ТОРГ" (01001, місто Київ, провулок РИЛЬСЬКИЙ, будинок 4, офіс 344; ідентифікаційний код 42643283) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРГУМА-2010" (03191, місто Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ВІЛЬЯМСА, будинок 6, офіс 3; ідентифікаційний код 37287709) основний борг у сумі 394 799,83 грн, пеню у сумі 5 775,98 грн, 3% річних у сумі 1 168,17 грн, інфляційні втрати у сумі 2 763,60 грн та судовий збір у розмірі 6 067,61 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 13.08.2021.

Суддя О.В. Гулевець