ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"20" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/4923/14 (911/1924/20)

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В. розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-7»
про забезпечення позову від 18.08.2021 (вх. № суду 229/21 від 19.08.2021)
встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-7» про забезпечення позову від 18.08.2021 (вх. № суду 229/21 від 19.08.2021), в якій заявник просить суд забезпечити позов шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Діко» як учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін-Лайтс Трейдінгс» (колишнє найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Дівіас» приймати будь-які рішення щодо подальших змін місцезнаходження товариства та/або прийняття рішень про ліквідацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін-Лайтс Трейдінгс» та заборони директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін-Лайтс Трейдінгс» (колишнє найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Дівіас») ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії з активами товариства та укладати будь-які правочини направлені на відчуження активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін-Лайтс Трейдінгс».

Подана заява не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

У відповідності до пп. 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову встановлюється у такому розмірі: 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-7» подана до Господарського суду Київської області з порушенням зазначених вимог Господарського процесуального кодексу України, оскільки до заяви про забезпечення позову не додано документів, які підтверджують сплату судового збору за подання до Господарського суду Київської області заяви про забезпечення позову у встановлених порядку і розмірі.

Разом з тим, заявник в поданій заяві про забезпечення позову просить суд звільнити його від сплати судового збору, з тих підстав, що ТОВ «Актив-7» є банкрутом, а кошти для сплати судового збору на його рахунках відсутні, у зв`язку з чим заявник немає можливості сплатити судовий збір за подання даної заяви про забезпечення позову.

Щодо звільнення заявника від сплати судового збору за подання поданої заяви про забезпечення позову суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до вказаних положень закону звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони та за визначених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» умов.

Визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Особа, що порушує питання саме про звільнення від сплати судового збору, повинна навести обґрунтування обставин (з наданням на їх підтвердження доказів), які свідчать про неможливість здійснення оплати цього збору як станом на момент звернення до суду, так і до закінчення розгляду вимог заяви по суті.

Як зазначає заявник в поданій ним заяві, відсутності коштів для сплати судового збору підтверджується випискою з ліквідаційного рахунку банкрута та копією листа ДПС про відкриті рахунки, які були додані до позовної заяви.

Разом з тим, доказів, які б свідчили про відсутність у заявника коштів для сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову станом на момент подані даної заяви, заявник суду не надав та матеріали поданої заяви таких доказів не місять.

Суд зазначає, що саме лише перебування боржника в процедурі банкрутства не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору (подібний висновок викладено в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2019 у справі № 0440/4881/18, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 08.05.2020 у справі № 917/1423/19).

За таких обставин посилання заявника на те, що його визнано банкрутом, не є тією підставою з якою закон пов`язує можливість звільнення від сплати судового збору.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи положення статті 129 Конституції України, а також положення Закону України «Про судовий збір», господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності заяв (скарг); оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що «право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом. Відповідно, суд постановляє, що вимога сплати зборів судами у зв`язку з поданням позовів (заяв), які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Законом України «Про судовий збір» суду надано право звільнити заявника від сплати судового збору за наявності відповідних обставин (умов), визначених ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», перелік яких розширювальному тлумаченню не підлягає; при цьому, питання про звільнення від сплати судового збору вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Встановлення державою обов`язку щодо сплати судового збору за звернення до господарського суду у порядку та розмірі, що встановлені Законом України «Про судовий збір» не становить порушення гарантованого заявнику пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «права на суд».

Враховуючи викладене суд не вважає за доцільне в даному випадку звільняти заявника від сплати судового збору за подання даної заяви про забезпечення позову, в зв`язку з чим відмовляє в клопотанні про звільнення заявника від сплати судового збору, яке міститься в тексті поданої ним заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що заяву про забезпечення позову подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Актив-7» до Господарського суду Київської області без додержання вимог статті 139 Господарського процесуального кодексу України, суд повертає її заявнику.

Керуючись ст. 123, ч. 5 ст. 139, ч. 7 ст. 140 ст. 232-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

постановив:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-7» про звільнення від сплати судового збору, яке міститься в тексті поданої ним заяви про забезпечення позову.

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-7» про забезпечення позову від 18.08.2021 (вх. № суду 229/21 від 19.08.2021) повернути заявнику.

Дана ухвала набирає законної сили у строк та в порядку передбачених ч. 2 ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України та пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Суддя Ю.В. Подоляк