ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.08.2021 Справа № 905/976/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.,

при секретарі судового засідання Зеленському Б.О., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (, адреса: 02222, м. Київ, вул. Закревського, буд. 16)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Групп" (, адреса: 84118, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Криворізька, буд. 71)

про: стягнення 46542,95 грн.,

представники сторін: не з`явились, -

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Групп", про стягнення суми заборгованості в розмірі 46542,95 грн., з яких: сума основного боргу - 39811,38 грн., пеня - 2259,60 грн., сума 12% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання - 2085,85 грн. та втрати від інфляції - 2386,12 грн., крім того, судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №15703-22/2019 від 03.09.2019 в частині своєчасної та повної оплати за товар.

На підтвердження вимог надано суду: договір поставки від 03.09.2019 №15703-22/2019; рахунки від 12.12.2020 №S, від 24.12.2020 №S, від 30/12.2020 №S, від 04.01.2021 №S; видаткові накладні: від 12.12.2020 №SI, від 24.12.2020 №SI, від 30.12.2020 №SI, від 04.01.2021 №SI; кредитові повідомлення від 15.03.2021, від 30.03.2021, від 07.04.2021, статутні документи підприємства, копії яких долучено до матеріалів справи.

Ухвалою від 01.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/976/21; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 29.06.2021; встановлено сторонам строк для вчинення дій процесуального характеру (надання відзиву на позовну заяву відповідачем, відповіді на відзив позивачем, тощо); визнано явку уповноважених представників сторін в судове засідання не обов`язковою.

Таку ухвалу отримано позивачем - 11.06.2021 та відповідачем 09.07.2021 про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення поштових відправлень.

В судове засідання 29.06.2021 з`явився представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги та надав для огляду оригінали первинних документів, яки були оглянуті судом та повернуті позивачу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подано.

Ухвалою від 29.06.2021 відкладено розгляд справи на 10.08.2021; визнано явку уповноважених представників сторін в судове засідання не обов`язковою; встановлено учасникам справи строк для подачі суду всіх пояснень, заяв, у тому числі по суті спору, клопотань та документів (доказів) в письмовій формі - до 30.07.2021, включаючи докази направлення таких документів іншій стороні у справі.

В судове засідання 10.08.2021 представники сторін не з`явились. Відповідачем відзив на позовну заяву не подано, про причини та/або про намір вчинити відповідні дії суд не повідомлено.

Суд виходить з того, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження; у порядку спрощеного позовного провадження справа розглядається протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі; при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення; судові дебати не проводяться.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, сторони повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, явка уповноважених представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (далі Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еталон-Групп" (далі Покупець, відповідач) укладено договір №15703-22/2019 від 03.09.2019 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця визначені цим договором запчастини, експлуатаційні матеріали, автомобільні шини, тощо (далі Товар), а також надати шиноремонтні та шиномонтажні послуги (далі Послуги), а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти Товар і Послуги та здійснити їх оплату (п.1.1. Договору).

Номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження Товару, загальні кількість, ціна за одиницю Товару, що передається за цим Договором, термін та умови передачі, визначаються у рахунках фактурах (рахунках на оплату), товарних (видаткових) накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на Товари, які є невід`ємною частиною Договору та остаточно узгоджуються Сторонами на кожну партію Товару (п.1.2. Договору).

За приписами п.1.4. Договору загальна сума Договору складається, зокрема, із вартості переданого Товару, що відповідає сумі усіх товарних (видаткових) накладних.

Відповідно до п.п.2.4.,2.5. Договору передбачено, що погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни Товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується у товарних (видаткових) накладних та в рахунках на оплату, що являються невід`ємними складовими даного Договору без складання специфікацій. Покупець, підписуючи товарну (видаткову) накладну, виявляє згоду на прийняття Товару відповідно до попередньої домовленості із Постачальником та позбавляється права заявляти щодо невідповідності поставленого Товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом та ціною. Сторони домовилися, що уповноважуючи певну особу на прийняття Товару від Постачальника, у тому числі Перевізника, Покупець тим самим уповноважує таку особу підписувати відповідні документи на Товар: товарні (видаткові) накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Умовами п.2.6. Договору визначено, що датою поставки Товару вважається дата підписання уповноваженими представниками Сторін товарної (видаткової) накладної, що засвідчує прийняття Товару Покупцем від Постачальника.

Розділом 3 Договору Сторони визначили порядок розрахунків,

Згідно з п.3.1. Договору ціна та Товар і Послуги погоджуються Сторонами у кожному окремому випадку і вказуються у товарних (видаткових) накладних, товарно-транспортних накладних, замовленнях-нарядах та Актах виконаних робіт, які є невід`ємною частиною даного договору.

За домовленістю Сторін Товар продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту. Кредитним лімітом Сторони вважають суму, на яку Постачальник може поставити товар на умовах домовленого відтермінування. В залежності від загальної суми щомісячних замовлень Покупця, Постачальник визначає суму кредитного ліміту (п.3.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. та п.3.4. Договору у випадку продажу Товару на умовах попередньої оплати Постачальник одночасно з підтвердженням замовлення надає Покупцю рахунок на оплату. Якщо продаж Товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній. У такому разі Товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтемінування включно на підставі рахунку на оплату, який надається Постачальником Покупцю разом з товарною (видатковою) накладною. Підписання Покупцем або уповноваженої ним особи на прийняття Товару товарної (видаткової) накладної є належним підтвердженням факту отримання ним рахунку на оплату.

Розділом 4 Договору встановлені права а обов`язки Сторін.

Так, Покупець зобов`язаний прийняти Товар та здійснити відповідні розрахунки згідно з розділом три даного договору (п.4.3.).

Пунктом 5.2. Договору визначено, що за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Згідно з п.5.3. Договору Сторони домовилися, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна Сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 ЦК України, а саме: той, хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2019 року. Якщо протягом 1-го місяця до закінчення терміну дії даного Договору жодна зі Сторін не заявить про намір змінити його умови або припинити його дію, договір вважається продовженим на 1 календарний рік і так рік за роком (п.п.8.2.,8.4. Договору).

Договір підписаний між Сторонами у встановленому чинним законодавством порядку, без зауважень.

На виконання умов спірного договору, позивачем здійснено поставку товару на користь відповідача на загальну суму 54811,38 грн., що підтверджується видатковими накладними: №SI від 12.12.2020 на 48000,00 грн. зі строком оплати до 11.01.2021, №SI від 24.12.2020 на суму 4069,56 грн. зі стоком оплати до 03.01.2021, №SI від 30.12.2020 на суму 1563,00 грн. зі строком оплати до 09.01.2021, №SI від 04.01.2021 на суму 1178,82 грн. зі строком оплати до 14.01.2021, належним чином засвідченні копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.25-28).

Зазначені накладні підписані з боку відповідача без зауважень.

Матеріали справи містять рахунки: від 12.12.2020 №S на суму 48000,48 грн., від 24.12.2020 №S на суму 4069,56 грн., від 30.12.2020 №S на суму 1563,00 грн., від 04.01.2021 №S на суму 1178,82 грн.

Згідно наявних у справі кредитових повідомлень АТ «Креді Агріколь Банк», відповідачем здійснено часткову оплату товару на загальну суму 15000,00 грн. згідно платіжних доручень №ПД788 від 15.03.2021 на суму 5000,00 грн., №ПД799 від 30.03.2021 на суму 5000,00 грн. та №807 від 07.04.2021 на суму 5000,00 грн. (а.с.29-31).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором №15703-22/2019 від 03.09.2019, позивач просить стягнути з відповідача основний борг у сумі 39811,38 грн., а також нараховані пеню, 12% річних та інфляційні втрати.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу норм ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За своєю правовою природою договір №15703-22/2019 від 03.09.2019 є змішаним договором у розумінні ст.628 ЦК України та містить елементи договору поставки та договору про надання послуг.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 264 ГК).

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, укладений між Позивачем та Відповідачем договір №15703-22/2019 від 03.09.2019 є належною підставою для виникнення у останнього зобов`язань з оплати поставленого товару у строк, визначений його умовами, а саме п.3.4. договору.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання з поставки товару на користь відповідача виконав у повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними №SI від 10.01.2020 зі строком оплати до 31.01.2020, №SI від 27.01.2020 зі строком оплати до 10.02.2020, №SI від 28.01.2020 зі строком оплати до 11.02.2020 та №SI від 29.01.2020 зі строком оплати до 03.02.2020.

Як вбачається з умов п.3.4. спірного договору, якщо продаж товару здійснюється на умовах відстрочення платежу в межах кредитного ліміту, термін такого відстрочення зазначається у товарній (видатковій) накладній.

Таким чином, Відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов`язку з оплати поставленого товару за видатковою накладною №SI від 12.12.2020 на 48000,00 грн. зі строком оплати до 11.01.2021, №SI від 24.12.2020 на суму 4069,56 грн. зі стоком оплати до 03.01.2021, №SI від 30.12.2020 на суму 1563,00 грн. зі строком оплати до 09.01.2021, №SI від 04.01.2021 на суму 1178,82 грн. зі строком оплати до 14.01.2021.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Так, як встановлено судом, відповідачем здійснено часткову оплату товару на загальну суму 15000,00 грн.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, і Відповідачем, всупереч ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ч.1 ст. 76 цього Кодексу доказів іншого не надано, внаслідок неналежного виконання грошових зобов`язань з оплати товару за спірним договором утворилась та має місце заборгованість в сумі 39811,38 грн.

Таке невиконання грошових зобов`язань кваліфікується судом як порушення згідно ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу повністю у розмірі 39811,38 грн.

Як зазначалося, окрім суми основного боргу, позивачем пред`явлено до стягнення: пеня - 2259,60 грн., сума 12% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання - 2085,85 грн. та втрати від інфляції - 2386,12 грн.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Як встановлено судом, пунктом 5.2 Договору встановлено, що за порушення грошового зобов`язання за цим Договором більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми простроченого платежу, за весь період такого прострочення.

Як вбачаться з доданого позивачем розрахунку (а.с.8), позивач нараховує пеню в розмірі 2.259,60 грн.

Отже, здійснивши перерахунок пені з урахуванням умов договору, а також в межах визначеного періоду нарахування позивачем, за допомогою програмного комплексу "ЛІГА Закон", судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки в розрахунку, відповідно, невірно розраховано її розмір, суд дійшов висновку, що загальний розмір пені становить 2335,65 грн., що є більше ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних і інфляційної індексації за весь період прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, отже, проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

При цьому, сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Так, п.5.3. спірного договору Сторони визначили, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна Сторона несе відповідальність, встановленої статтею 625 ЦК України, а саме: той, хто прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити на користь іншої сторони за Договором суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Таким чином, враховуючи встановлення факту прострочення відповідачем за позовом зобов`язання з оплати переданого товару, позивачем правомірно нараховані 12% річних на спірну заборгованість.

Перевіривши за допомогою програми інформаційно-пошукової системи "ЛІГА Закон" розрахунок 12% річних, застосувавши межі періоду, що визначені позивачем у позовної заяви розрахунку (а.с.9), суд встановив, що у вказаному періоді 12% становлять 2145,28 грн., що є більше ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

Щодо інфляційних нарахувань суд виходить з наступного.

Суд враховує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Враховуючи межі періоду, що визначені позивачем у розрахунку (а.с.10), здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат у відповідності до правових позицій Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду, викладених у постановах від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 25.08.2020 по справі №924/534/19, господарський суд встановив, що у вказаному періоді інфляційні втрати становлять у загальному розмірі 2515,34 грн., що є більше ніж розраховано та заявлено до стягнення позивачем.

Відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням ч.2 ст.237 ГПК України позовні вимоги підлягають задоволенню у пред`явленому до стягнення розмірі, а саме: сума основного боргу - 39811,38 грн., пеня - 2259,60 грн., сума 12% річних від простроченої суми за порушення грошового зобов`язання - 2085,85 грн. та втрати від інфляції - 2386,12 грн.

Відповідачем власний контррозрахунок пред`явлених до стягнення сум не подано, аргументів позивача не спростовано, доказів погашення заборгованості повністю чи частково не подав.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст. 73, 74, 77, 78 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 74, 76, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Групп" (, адреса: 84118, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Криворізька, буд. 71) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОДИСТРИБ`ЮШН КАРГО ПАРТС" (, адреса: 02222, м. Київ, вул. Закревського, буд. 16) суму основної заборгованості 39811,38 грн. (тридцять дев`ять тисяч вісімсот одинадцять гривень, 38 коп.), суму пені 2259,60 грн. ( дві тисячі двісті п`ятдесят дев`ять гривень, 60 коп.), суму 12% річних 2085,85 грн. (дві тисячі вісімдесят п`ять гривень, 85 коп.), суму інфляційних збитків 2386,12 грн. (дві тисячі триста вісімдесят шість гривень, 12 коп.) та відшкодування витрат зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень, 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області.

Повний текст рішення складено та підписано 13.08.2021.

Суддя Н.В. Величко