РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021Справа № 910/4803/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Трофименко Т.Ю., при секретарі судового засідання Бабич М.А., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче "Союзенергомаш"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобус Логістик"

про стягнення 1 101 296,37 грн,

Представники сторін:

від позивача: Держак С.В.,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче "Союзенергомаш" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобус Логістик" про стягнення 1 101 296,37 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за дилерським договором № 05/20 від 13.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 відкрито провадження у справі №910/4803/21, призначено підготовче засідання на 26.04.2021.

22.04.2021 від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позов.

23.04.2021 від позивача та відповідача через відділ діловодства суду надійшли клопотання про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 підготовче засідання відкладено на 31.05.2021.

28.05.2021 від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без його участі.

В підготовче засідання 31.05.2021 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив клопотання представника відповідача задовольнити, долучити копії платіжних доручень до матеріалів справи.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, оголосити в підготовчому засіданні перерву до 30.06.2021.

24.06.2021 від відповідача через відділ діловодства суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

В підготовче засідання 30.06.2021 з`явився представник позивача.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 09.08.2021.

06.08.2021 від відповідача через відділ діловодства суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 09.08.2021 з`явився представник позивача. Представник відповідача в засідання суду не з`явився, уповноваженого представника не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з наданням правової допомоги в інших справах та необхідністю отримання додаткових інструкцій від відповідача щодо перемовин з позивачем щодо врегулювання спору за участю судді, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Згідно з частинами 1, 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Суд зазначає, що названі відповідачем причини не визнає поважними в розумінні наведених положень закону як такі, що жодним чином не підтверджені документально.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, ухвалив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовити через необґрунтованість.

Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а його неявка не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представників сторін.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 09.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче "Союзенергомаш" (Виробник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобус Логістик" (Дилер) було укладено дилерський договір № 05/20 (надалі також - договір), відповідно до умов п. 1.1. якого Дилер в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним в Україні законодавством, зобов`язується купувати у Виробника продукцію. Перелік Продукції визначається в кожному окремому випадку у Додатках до даного Договору (Специфікаціях).

Відповідно до п. 1.2 договору Дилер купує продукцію Виробника від власного ім`я та за власний рахунок. Ціна продажу придбаної продукції встановлюється Дилером самостійно, але не нижче ціни виробника.

Згідно з п. 4.1 договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору (надалі іменується «порушення Договору»), Сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством.

Відповідно до п. 4.3 договору в редакції додаткової угоди від 29.05.2020, за порушення термінів оплати отриманої Продукції, Дилер на вимогу Виробника сплачує пеню у розмірі 0,2 відсотка вартості неоплаченої Продукції, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ять відсотків вказаної вартості.

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання

Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2020 року. (пункти 6.1, 6.2 договору)

13.05.2020 сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору на купівлю, зокрема, з такими умовами (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 29.05.2020): загальна вартість продукції з ПДВ - 657 931,20 грн; умови оплати: 100% на підставі рахунку Виробника після проходження продукцією вхідного контролю у Дилера, але не більше ніж через 30 робочих днів з дня отримання кожної партії Продукції Дилером. Датою отримання продукції Дилером вважається дата підписання видаткових накладних.

07.08.2020 сторонами підписано Специфікацію № 2 до договору на купівлю, зокрема, з такими умовами (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 29.05.2020): загальна вартість продукції з ПДВ - 573 841,92 грн; умови оплати: попередня оплата 30% на підставі рахунку Виробника. 70% після проходження продукцією вхідного контролю у Дилера, але не більше ніж через 14 робочих днів з дня отримання продукції Дилером. Датою отримання продукції Дилером вважається дата підписання видаткових накладних.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними № 37 від 20.05.2020 на суму 265 555,20 грн, № 41 від 22.05.25020 на суму 135 288,00 грн, № 58 від 05.06.2020 на суму 257 088,00 грн, № 396 від 06.10.2020 на суму 573 841,92 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не здійснив оплату поставленого позивачем товару за Договором у повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 900 000,00 грн. У зв`язку з простроченням відповідача, позивач також просить стягнути з нього 3% річних у розмірі 15 251,38 грн, інфляційні у розмірі 77 394,33 грн, пеню у розмірі 57 062,00 грн. та штраф у розмірі 51 588,66 грн.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статей 692, 693 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов`язання за договором позивач виконав належним чином, що підтверджується видатковими накладними: № 37 від 20.05.2020 на суму 265 555,20 грн, № 41 від 22.05.25020 на суму 135 288,00 грн, № 58 від 05.06.2020 на суму 257 088,00 грн, № 396 від 06.10.2020 на суму 573 841,92 грн, а загалом на суму 1 231 773,12 грн.

Вказані первинні документи оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач в свою чергу частково здійснив оплату поставленого товару 05.10.2020 23.02.2021 на загальну 331 773,12 грн, що підтверджується виписками по рахунку позивача.

Отже, за висновком суду, з огляду на встановлені специфікаціями строки оплати товару, на момент подання позову строк поставленого за вказаними накладними товару настав та заборгованість відповідача перед позивачем за договором, з урахуванням здійснених оплат, становила 900 000,00 грн.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі № 910/4803/21 відповідачем було сплачено позивачу за договором 300 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 406 від 22.04.2021 на суму 200 000,00 грн та № 397 від 13.04.2021 на суму 100 000,00 грн.

Отже, після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі № 910/4803/21 у справі відповідач погасив частину заборгованості за договором перед позивачем у сумі 300 000,00 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Суд зазначає, що господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 910/4803/21 в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 300 000,00 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами.

Враховуючи наведене, несплаченою залишається заборгованість у розмірі 600 000,00 грн, яку і слід стягнути з відповідача.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив оплату товару у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 600 000,00 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Належних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед позивачем у розмірі 600 000,00 грн до матеріалів справи не подано.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 15 251,38 грн та інфляційні у розмірі 77 394,33 грн за загальний період прострочення з 17.07.2020 по 22.03.2021.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013)

Перевіривши розрахунок заборгованості, суд зазначає, що позивачем неправильно визначено початок періоду прострочення з оплати товару, який за Специфікацією № 1 розпочався з 22.07.2020, а за Специфікацією № 2 розпочався з 28.10.2020.

Однак, оскільки здійснений позивачем розрахунок 3% річних не виходить за межі самостійно здійсненого судом, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі на суму 15 251,38 грн.

При цьому, інфляційні підлягають частковому задоволенню на суму 71 470,63 грн у зв`язку з помилковістю.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 57 062,00 грн за загальний період прострочення з 17.07.2020 по 22.03.2021 та штраф у розмірі 51 588,66 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. (п. 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Відповідно до п. 4.3 договору в редакції додаткової угоди від 29.05.2020, за порушення термінів оплати отриманої Продукції, Дилер на вимогу Виробника сплачує пеню у розмірі 0,2 відсотка вартості неоплаченої Продукції, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі п`ять відсотків вказаної вартості.

Оскільки у вказаному пункті договору сторони встановили пеню у вигляді 0,2 відсотка вартості продукції, що є більшим від допустимого законом максимального розміру, то в даному випадку застосуванню підлягає пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яку правомірно взяв за основу позивач при розрахунку.

Суд зазначає, що незважаючи на неправильне визначення позивачем початку періоду прострочення, здійснений позивачем розрахунок пені не виходить за межі самостійно здійсненого судом, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі на суму 57 062,00 грн.

Стосовно заявленого позивачем штрафу у сумі 51 588,66 грн, суд визнає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача про недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повністю спростовуються описаним вище.

Також суд відхиляє як необґрунтовані та безпідставні заперечення відповідача про те, що позивачем не вичерпано можливість вирішити спір шляхом переговорів, оскільки даний спір не відноситься до категорії спорів, щодо яких законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на викладене, позовні вимоги слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в частині закриття провадження - на відповідача у зв`язку з тим, що спір виник внаслідок його неправильних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 910/4803/21 в частині стягнення основного боргу в розмірі 300 000,00 грн.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобус Логістик" (Новопечерський провулок, б. 3, корпус 2, офіс 9, м. Київ, 01042, ідентифікаційний код 41789884) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче "Союзенергомаш" (вул. Гаванська, б. 8, м. Дніпро, 49127, ідентифікаційний код 43391055) борг у розмірі 600 000,00 грн, 3% річних у розмірі 15 251,38 грн, інфляційні у розмірі 74 470,63 грн, пеню у розмірі 57 062,00 грн. та штраф у розмірі 51 588,66 грн та судовий збір у розмірі 16 430,59 грн.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12.08.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко