ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року м. Черкаси справа № 925/555/20

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників учасників справи: позивача адвоката Лук`яненко Г.О., відповідача-1 адвоката Мосійчук А.С., відповідача-2 не з`явились, третьої особи Сілко О.І. за самопредставництвом, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, справу за позовом Комунального підприємства Смілакомунтеплоенерго до Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, Товариства з обмеженою відповідальністю Сміла Енергоінвест, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Смілянської міської ради про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Комунальне підприємство Смілакомунтеплоенерго звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі також відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю Сміла Енергоінвест (далі також відповідач-2, а разом - сторони) про визнання недійсним договору про переведення боргу № 14/3529/18 від 26.12.2018 року, укладеного сторонами, та солідарне відшкодування судових витрат відповідачами.

Позов мотивований тим, що спірний договір вчинено під впливом тяжкої обставини, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України. Тяжкими обставинами, які зумовили укладення оспорюваного договору були: 1. зрив початку опалювального періоду 2018-2019 р.р. в м. Сміла; 2. наслідки відсутності тепла та визнання ситуації по м. Сміла надзвичайною подією; 3. несанкціонований відбір природного газу комунальним підприємством після 15.11.2018 року, оскільки ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не уклав з комунальним підприємством договори на постачання природного газу. Крім того, сума боргу у розмірі 16171679 грн. 32 коп., що є предметом спірного договору про переведення боргу, в 2 рази перевищує розмір статутного капіталу підприємства позивача і може завдати йому істотної шкоди, спірний договір вчинено всупереч нормам ч. 3 ст. 732, ч.ч 1, 10 ст. 78 ГК України без погодження Смілянської міської ради, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Ухвалами господарського суду Черкаської області:

від 15.05.2020, від 16.06.2020, від 14.07.2020, від 14.08.2020, від 30.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, по ній відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Смілянську міську раду, призначено підготовче засідання, яке в подальшому за клопотаннями сторін, відкладено на 12.11.2020 року, продовжено строк розгляду справи у підготовчому провадженні;

від 12.11.2020, від 16.12.2020, від 11.02.2021 року підготовче провадження у справі № 925/555/20 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, який відкладено до 26.05.2021 року.

Відповідач-1 подав суду:

14.07.2020 року засобами електронного зв`язку, 16.07.2020 року на паперових носіях відзив на позов, 11.08.2020 року клопотання про приєднання до справи доказів, 11.11.2020 року заперечення на відповідь на відзив ( вх. № 10540/20 т. 1 а.с. 74-79, 112-123, вх. № 12184/20 т. 2 а.с. 1-36, вх. № 17521/20 т. 2 а.с. 68-75), за змістом яких проти позову заперечив з мотивів безпідставності, необґрунтованості, недоказаності позовних вимог, вважав дії позивача спрямованими на ухилення від відповідальності за неналежне виконання прийнятих зобов`язань, до заяв по суті справи надав докази, які їх підтверджують;

29.01.2021 року засобами електронного зв`язку заперечення на письмові пояснення третьої особи (вх. № 1375/20 т. 2 а.с. 162-164), в яких спростував доводи третьої особи, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач подав суду 26.08.2020 року відповідь на відзив, 16.12.2020 року, 11.01.2021 клопотання про приєднання до справи доказів (вх. № 13031/20 т. 2 а.с. 55-57, вх. № 19583/20 т.2 а.с.87-116, вх. № 299/21 т.2 а.с.129-137), в яких спростовував доводи відповідача-1, викладені у відзиві на позовну заяву, додав докази на підтвердження своїх заперечень.

Третя особа в особі свого представника подала суду 19.01.2021 року письмові пояснення (вх. № 787/21 т. 2 а.с. 144-147), в яких підтримала позовні вимоги, стверджувала про відсутність її згоди на укладення спірного договору, договорів надання місцевої гарантії і реструктуризації заборгованості, також підтвердила наявність тяжких обставин і вкрай невигідних умов спірного договору для позивача.

В судовому засіданні 26.05.2021 року представники позивача і третьої особи позов з підстав і у розмірі, викладених у їх заявах по суті справи, підтримали і просили суд задовольнити повністю. Представник відповідача-1 в режимі відеоконференцзв`язку позов не визнав і просив суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у його заявах по суті справи.

Відповідач-2 письмовий відзив на позов не подав, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, не повідомивши причини, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 статті 202 ГПК України, суд розглядає справу за відсутності учасника справи або його представника, якщо їх було належним чином повідомлено про судове засідання, у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе завершити розгляд справи у відсутності представника відповідача-2 за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні 26.05.2021 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, третьої особи, дослідивши заяви сторін по суті справи і з процесуальних питань, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

28.12.2014 між відповідачем-1 - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та відповідачем-2 - ТОВ "Сміла Енергоінвест", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/2667-БО-36 з додатковими угодами до нього, за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (т. 1 а.с. 128-135).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу (т. 2 а.с. 136-146), постачальник передав, а покупець прийняв вказаний у актах природній газ, проте у визначений договором строк покупець повністю за нього не розрахувався, внаслідок чого за у нього утворилася заборгованість перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача, основний вид економічної діяльності позивача постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (т. 1 а.с. 13).

Рішенням Смілянської міської ради від 29.03.2018 року № 67-20/VII затверджено Статут КП «Смілакомунтеплоенерго» в новій редакції (т. 1 а.с. 20-22), відповідно до якого засновником підприємства є територіальна громада в особі Смілянської міської ради (власник).

Відповідно до п. 2.4. Статуту позивача - КП Смілакомунтеплоенерго, він несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах майна, яким наділяє його власник (статутним капіталом), підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та органу управління, а власник та орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків передбачених діючим законодавством України.

Згідно з п. 3.1. Статуту КП Смілакомунтеплоенерго, підприємство створюється з метою отримання прибутку, повного задоволення потреб з надання житлово-комунальних послуг у сфері теплопостачання для населення та юридичних осіб, створення і покращення економічних і соціальних умов трудового колективу Підприємства.

Пунктом 5.1. Статуту визначено, що для забезпечення діяльності підприємства за рахунок майнових внесків засновника, створюється статутний капітал у розмірі 8813220 грн.

Згідно з п.п. 6.1.1., 6.1.5 Статуту, підприємство планує свою діяльність, визначає стратегію та основні напрямки свого розвитку за погодженням із власником, здійснює економічну діяльність у відповідності до фінансового плану, затвердженого в порядку, встановленому рішенням міської ради Про порядок складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів комунальних підприємств.

При цьому, згідно з п. 6.2.1. Статуту, позивач зобов`язаний виконувати фінансовий план, затверджений виконавчим комітетом міської ради, щоквартально звітувати перед Смілянською міською радою про фінансово-господарську діяльність.

Визначення основних напрямків діяльності підприємства-позивача, затвердження його планів і звітів про їх виконання є компетенцією власника або органу управління (п. 7.2 Статуту).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 24.10.2018 року № 357 «Про початок опалювального сезону 2018-2019 р.р. в м. Сміла» (т. 1 а.с. 29) встановлено: теплопостачальним організаціям міста розпочати в м. Сміла опалювальний сезон 2018-2019 років з 25 жовтня 2018 року, в першу чергу забезпечивши подачу теплової енергії лікувальним закладам, дитячим дошкільним та навчальним установам (п. 1).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 12.11.2018 року № 393 «Про тимчасове призупинення освітнього процесу у закладах загальної середньої освіти міста» (т. 1 а.с. 30) визначено Управлінню освіти, молоді та спорту тимчасово призупинити освітній процес у закладах загальної середньої освіти № 1, 2, 4, 6, 7, 11, 13, навчально-виховних комплексах «Загальноосвітня школа I ступеня гімназія імені В.Т. Сенатора», «Загальноосвітня школа I-III ступенів №3 колегіум», «Ліцей - загальноосвітня школа I-III ступенів «Лідер», «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа I-III ступенів № 15» у разі відсутності теплопостачання з 12.11.2018 року до моменту подачі теплової енергії (п. 1).

13.11.2018 року на позачерговому засіданні комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Смілянської міської ради, оформленого протоколом № 28 (т. 1 а.с. 35), розглядалось питання про невідкладні заходи щодо запобігання виникненню надзвичайної ситуації, спричиненої відсутністю централізованого опалення, забезпечення безперебійного функціонування об`єктів соціальної сфери і житлових будинків м. Сміла в осінньо-зимовому періоді 2018-2019 років, слухали інформацію міського голови Цибка О.О. про те, що КП «Смілакомунтеплоенерго», яке на сьогоднішній день повинно надавати послуги з теплопостачання 68-тисячному місту, так і не спроможне розпочати опалювальний сезон; НАК «Нафтогаз України» на звернення представників м. Сміла виставляло вимоги: «Потрібно віддати борги приватної компанії і після цього НАК надасть опалення». За результатами обговорення міська комісія з питань ТЕБ та НС вирішила, зокрема: ситуацію, яка склалась на території міста, у зв`язку з відсутністю централізованого теплопостачання, з метою забезпечення безперебійного функціонування об`єктів соціальної сфери і житлових будинків м. Сміла, визначити як небезпечна подія, яка може привести до надзвичайної ситуації місцевого рівня; КП «Смілакомунтеплоенерго» прийняти природний газ в обсягах, необхідних для стабільного проходження опалювального сезону 2018-2019 р.р. та розпочати подачу теплоносія споживачам в повному обсязі, термін невідкладно; ПАТ «Черкасигаз» (Буяну С.І.) відновити газопостачання на котельні «Смілакомунтеплоенерго» для забезпечення подачі теплоносія до споживачів, термін невідкладно.

15.11.2018 року відбулося позачергове засідання Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій за участю Президента України П.О. Порошенко, оформлене протоколом № 9, з питання про запобігання виникненню надзвичайної ситуації у м. Смілі Черкаської області, пов`язаної із відсутністю теплопостачання, на якому вирішено: рекомендувати НАК «Нафтогаз України» разом з Черкаською облдержадміністрацією та за участю Смілянської міської ради невідкладно забезпечити газопостачання джерел теплової енергії теплогенеруючих та теплопостачальних організацій м. Сміли і укласти необхідні договори (т. 1 а.с. 34).

25.07.2018 року, 16.11.2018 року позивач звертався до відповідача-1 з листами вих. № 983, вих. № 1420 «Щодо заключення договорів постачання природного газу», в яких виклав прохання укласти договори з постачання природного газу для виробництва теплової енергії з метою надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення споживачам теплової енергії усіх категорій на опалювальний сезон 2018-2019 р.р., до листів додав документи для забезпечення його виконання. Лист від 16.11.2018 року відповідачем-1 отриманий 19.11.2018 року (т. 1 а.с. 24, 26, докази відправки т. 1 а.с. 25, 27), проте договори постачання природного газу так і не були укладені.

Відповідач-1 листом №26-5283/1.2-18 від 20.08.2018 року висловив свою готовність розглянути питання щодо забезпечення природним газом об`єктів КП "Смілакомунтеплоенерго" після отримання копій документів, які свідчать про повернення цілісного майнового комплексу для вироблення та постачання теплової енергії КП "Смілакомунтеплоенерго" (на виконання рішення Вищого господарського суду України від 14.12.2017 у справі № 925/459/17); підписання тристороннього договору про переведення боргу від ТОВ "Сміла Енергоінвест" на КП "Смілакомунтеплоенерго" (т. 1 а.с. 28).

У зв`язку з неукладенням договору на постачання газу між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та КП "Смілакомунтеплоенерго", у листопаді 2018 року останнє скористалося бездоговірним відбором газу, внаслідок чого ПАТ "Черкасигаз" нарахувало комунальному підприємству за листопад 2018 року 30971059 грн. 20 коп. відшкодування послуг балансування - лист від 27.12.2018 року № 2755/10 (т. 1 а.с. 36).

26.12.2018 року відповідач-1 - Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, як кредитор, відповідач-2 - товариство з обмеженою відповідальністю Сміла Енергоінвест, як первісний боржник, та позивач -комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго» в особі в.о. директора Тисленка Ігоря Вікторовича, що діє на підставі статуту, як новий боржник, уклали, на підставі статей 520-523 Цивільного кодексу України, договір № 14/3529/18 про переведення боргу (далі спірний договір, т. 1 а.с. 18), за умовами п. 1.1. статті 1 «Предмет договору» якого, за цим договором за згодою кредитора первісний боржник переводить на нового боржника свій борг, який виник у первісного боржника перед кредитором за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2014 № 13/2667-БО-36 (далі «зобов`язання»), укладеним між первісним боржником та кредитором, а новий боржник приймає на себе борг первісного боржника у цьому зобов`язанні та замінює первісного боржника у зобов`язанні.

Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. спірного договору, сторони встановили, що сума боргу, яка переводиться на нового боржника, станом на момент укладення даного договору дорівнює 16171679 грн. 32 коп., в тому числі : 15374629 грн. 88 коп. основний борг, 905790 грн. 07 коп. пені, 352216 грн. 31 коп. 3% річних, 85043 грн. 06 коп. інфляційних втрат згідно з рішенням суду у справі № 925/1131/14. Сторони погодилися, що вказана в пункті 2.1. Договору сума боргу може бути змінена на підставі відповідної угоди за взаємною згодою сторін.

Згідно з п.п. 3.2, 3.3. спірного договору, новий боржник зобов`язується перерахувати грошові кошти у сумі, зазначеній у пункті 2.1 статті 2 цього договору, в порядку та на умовах, визначених договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2014 № 13/2667-БО-36; первісний боржник зобов`язується протягом двох робочих днів з моменту набрання чинності цим договором передати новому боржнику всі документи, що стосуються предмету цього договору;

У п. 6.1. спірного договору встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Спірний договір договір про переведення боргу за цивільно-правовим змістом є заміною боржника у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. 2 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, визнанням недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 203 ЦК України, передбачено загальні вимоги, додержання яких є для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до роз`яснень в п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України N 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При цьому зміст правочину відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до роз`яснень, наведених в Постанові Пленуму Верховного суду України N 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України. Також відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, відповідно обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

При цьому приписи вказаної статті ЦК кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Частиною 1 ст. 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Головною підставою визнання спірного договору недійсним позивач навів те, що спірний договір переведення боргу позивачем був підписаний вимушено, з метою захисту прав споживачів м. Сміла та своєчасного початку опалювального сезону для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста та збереження функціонування його мережі опалення.

Враховуючи вищевикладене та наявні у справі докази суд вважає, що спірний договір був укладений зі сторони позивача на вкрай невигідних умовах, на початку опалювального сезону 2018-2019 років діяльність позивача з теплопостачання та подальше безперебійне функціонування всіх соціально-значимих об`єктів м. Сміла опинилось в прямій залежності від позиції відповідача-1, який ухилився від вчасного укладання договорів на постачання природного газу із позивачем. Спірний договір переведення боргу позивачем був підписаний з метою своєчасного початку опалювального сезону для недопущення непоправних наслідків життєдіяльності міста та збереження функціонування його мережі опалення та без урахування розміру статутного капіталу визначеного п.5.1.Статуту позивача, без будь-якої компенсації майном чи грошима, без наявності на це фінансової спроможності, всупереч затвердженим власником фінансовим планам підприємства. Також між укладенням спірного договору та договору постачання газу на період 2018-2019 років із КП "Смілакомунтеплоенерго" прослідковується чіткий безпосередній причинно-наслідковий зв`язок.

Позивач взяв на себе зобов`язання сплати борг за іншу юридичну особу без будь-якої компенсації майном чи грошима. Це, зокрема, не відповідає цілям господарської та статутної діяльності КП "Смілакомунтеплоенерго", мета діяльності якого, зокрема, отримання прибутку. При укладенні спірного договору щодо позивача безсумнівно не було дотримано принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Отже, наявними у справі доказами доведено наявність правових підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами справи договору про переведення боргу №14/3523/18 від 26.12.2018 року як такого, що укладений під впливом тяжкої обставини.

У постанові від 25.07.2018 у справі № 487/7703/15-ц Верховний Суд зазначив, що для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 233 Цивільного кодексу України, позивачу у сукупності необхідно довести наявність таких підстав: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення у судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

Також підставою визнання недійсним спірного договору позивач вказав недотримання сторонами положень ч. 3 ст. 73-2, ч.ч 1, 10 ст. 78 ГК України щодо його погодження власником позивача - Смілянською міською радою.

Позивач є комунальним унітарним підприємством, створеним одним засновником (ст. 63 ГК України), що відображено в Статуті КП Смілакомунтеплоенерго.

Частинами 1, 10 статті 78 ГК України передбачено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, а також інших вимог, передбачених законом.

Згідно ч. 9 ст. 73 ГК України державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Відповідно до ч. 3 ст. 73-2 ГК України, яка регулює значні господарські зобов`язання державного унітарного підприємства, передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, якщо ринкова вартість майна, робіт або послуг, що є його предметом, становить більше 25 відсотків вартості активів державного унітарного підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності, приймається органом, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Особливості господарської діяльності, правовий режим майна комерційного комунального підприємства та порядок розпорядження ним врегульовані положеннями Господарського кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Враховуючи положення абзацу першого частини десятої статті 78 ГК України щодо особливостей господарської діяльності комунальних унітарних підприємств, зокрема, відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств, нормами ГК України визначено регулювання діяльності комунальних комерційних підприємств аналогічно до діяльності державних комерційних підприємств, без наділення вказаних суб`єктів повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами. Судом враховано позицію викладену в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.03.2020 року у справі № 902/318/16.

Спірний договір про переведення боргу № 14/3527/18 укладено позивачем 26.12.2018 року.

Постановою КМУ від 28.02.2000 року №419 Про затвердження Порядку подання фінансової звітності визначено, що дія цього Порядку поширюється на всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми господарювання і форми власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно із законодавством. Фінансова звітність подається органам, до сфери управління яких належать підприємства, трудовим колективам на їх вимогу, власникам (засновникам) відповідно до установчих документів, а також згідно із законодавством - іншим органам та користувачам, зокрема органам державної статистики.

Згідно з фінансовим звітом суб`єкта малого підприємництва за 2017 рік вартість активів комунального підприємства-позивача становить 17 695,3 тис.грн. (т. 1 а.с. 46). Укладенням спірного договору позивач прийняв на себе безумовне зобов`язання сплатити на користь відповідача-1 - 16717679 грн. 32 коп. замість первісного боржника, що становить більше 94,5 відсотків вартості всіх активів позивача за даними його останньої річної фінансової звітності станом на 31.12.2017 року.

Пунктом 2.5. Статуту позивача визначено, що підприємство має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем в суді, господарському та третейському. Власник має право обмежувати укладання угод, набуття майнових та особистих немайнових прав підприємства у разі, коли такі дії не відповідають інтересам місцевого самоврядування, або можуть завдати шкоди підприємству.

Представник третьої особи в судовому засіданні та наданих письмових поясненнях підтвердив, що Смілянська міська рада не обмежувала позивача в укладенні спірного договору, згоди на його укладення також не давала.

Нормами статті 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частиною першою статті 215 цього Кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 Цивільного кодексу України).

Частиною 5 ст. 73-2 ГК України передбачено, що значне господарське зобов`язання, вчинене з порушенням порядку, передбаченого частинами першою - четвертою цієї статті, може бути визнане судом недійсним за позовом державного унітарного підприємства або органу, до сфери управління якого належить державне унітарне підприємство.

Враховуючи наведене, оскільки сума переведеного боргу за договором № 14/3529/18 від 26.12.2018 року між сторонами справи перевищує 25 відсотків вартості активів позивача, то вчинення такого правочину потребувало отримання рішення власника та засновника підприємства про надання згоди на вчинення значного господарського зобов`язання, до сфери управління якого належить позивач, а саме - Смілянської міської ради, однак такого рішення третя особа не давала. Спірний договір про переведення боргу № 14/3529/18 від 26.12.2018 року в розмірі 16717679 грн. 32 коп. укладено без згоди власника позивача - Смілянської міської ради тому його слід вважати таким, що укладений в.о. директора КП Смілакомунтеплоенерго із перевищенням повноважень, що відповідно до положень ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставною для визнання його недійсним.

Отже, наявними у справі доказами доведено наявність правових підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами справи договору про переведення боргу № 14/3529/18 від 26.12.2018 року як такого, що укладений без дотримання вимог чинного законодавства, із перевищенням повноважень та під впливом тяжкої обставини, кожна із яких є окремою і достатньою для визнання цього договору недійсним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВРКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим доказаним і задовольняє його повністю. Доводи відповідача-1, приведені ними в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі ст. 129 ГПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн. в дольовому порядку, по 1051 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір про переведення боргу № 14/3529/18 від 26.12.2018 року, укладений між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України, Товариством з обмеженою відповідальністю Сміла Енергоінвест та Комунальним підприємством «Смілакомунтеплоенерго».

Стягнути з Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6 на користь Комунального підприємства Смілакомунтеплоенерго, , місцезнаходження: 20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. В`ячеслава Чорновола, 72-А 1051 грн. судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сміла Енергоінвест, , місцезнаходження: 20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. Соборна (Свердлова), 94 на користь Комунального підприємства Смілакомунтеплоенерго, , місцезнаходження: 20700, Черкаська обл., м. Сміла, вул. В`ячеслава Чорновола, 72-А 1051 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повне рішення складено 11.08.2021 року.

Суддя В.М. Грачов