ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року Справа № 924/258/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Гудак А.В.,

суддя Мельник О.В.,

суддя Петухов М.Г.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.05.21р. у справі №924/258/21 (суддя Яроцький А.М., м.Хмельницький, повний текст складено 14.05.2021 року)

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради

про стягнення 115 106,53 грн., з яких: 30 000,00 грн. основний борг, 32 318,41 грн. пеня, 17 001,23 грн. 3% річних та 35 786,89 грн. інфляційні втрати

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради про стягнення 115 106,53 грн., з яких: 30 000,00 грн. основний борг, 32 318,41 грн. пеня, 17 001,23 грн. 3% річних та 35 786,89 грн. інфляційні втрати, заявлені з підстав неналежного виконання договору постачання природного газу №1282/1718-БО-34 від 16.10.2017р.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 14.05.2021 року у справі №924/258/21 позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради про стягнення 115 106,53 грн., з яких: 30 000,00 грн. основний борг, 32 318,41 грн. пеня, 17 001,23 грн. 3% річних та 35 786,89 грн. інфляційні втрати задовольно. Стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради (32400, Хмельницька обл., місто Дунаївці, вул. Франца Лендера, 53, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 30 000,00 грн. основного боргу, 32 318,41 грн. пені, 17 001,23 грн. 3% річних, 35 786,89 грн. інфляційних втрат та 2270,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що суд першої інстанції встановив, що відповідач не розрахувався із позивачем за поставлений природний газ, що підтверджується випискою по операціях за договором №1282/1718-БО-34 за період з 30.11.2018р. по 30.04.2020р. Доказів протилежного матеріали справи не містять. При цьому погашення заборгованості за договором відбувалось з порушенням встановлених договором №1282/1718-БО-34 строків. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 30000,00 грн. основного боргу є правомірними та підлягають задоволенню.

З огляду на прострочення сплати відповідачем заборгованості за договором, позивач нарахував до стягнення на підставі п. 8.2 та ст. 625 ЦК України: за зобов`язаннями лютого 2018р. 17 728,26 грн. пені, 5859,20 грн. 3% річних за період 27.03.2018р. - 30.05.2019р. та інфляційних втрат з квітня 2018 року по квітень 2019 року на суму 15 134,87 грн.; за зобов`язаннями березня 2018р. 14590,15 грн. пені, 11142,03 грн. 3% річних за 26.04.2018р. - 31.12.2020р. та інфляційних втрат з травня 2018 року по грудень 2020 року на суму 20 652,02 грн.

Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення суми пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що остання нарахована по кожному акту приймання-передачі природного газу, а також з урахуванням проведених відповідачем оплат за природний газ. Таким чином, заявлені позивачем до стягнення 32 318,41 грн. пені нараховані в межах суми, допустимої до стягнення, а отже вимога про стягнення вказаної суми пені є правомірною та такою, що підлягає задоволенню. Суд першої інстанції також перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про правомірність та правильність такого нарахування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство теплових мереж Дунаєвецької міської ради звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.05.2021р. у справі №924/258/21 та прийняти нове рішення, відповідно до якого задовольнити позовні вимоги КП теплових мереж ДМР в повному обсязі.

Відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням та вважає його таким, що прийняте при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених з оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Так, суд першої інстанції розглядав дану справу №924/258/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження судом відмовлено. Як результат, суд першої інстанції розглянув справу про стягнення основного боргу, інфляційних втрат, трьох відсотків річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобов`язані самостійно по спрощеному провадженні, без виклику сторін, не взяв до уваги доводи та заперечення відповідача викладені у відзиві, зокрема заперечення в частині проведеного розрахунку інфляційних втрат, трьох в штрафних санкцій, періоду нарахувань та іншого. Таким чином, відповідач вважає, що він був позбавлений права на захист.

Поряд з цим, на думку скаржника суд першої інстанції не з`ясувавши обставини, які входили до предмета доказування в даній справі, не перевіривши й не оцінивши відповідні докази припустився порушення ст. 86 ГПК України щодо оцінки судом доказів на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та ч.5 ст. 236 ГПК України стосовно ухвалення рішення на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 року розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.05.21р. у справі №924/258/21 постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням В.о.керівника апарату Північно-західного апеляційного господарського суду №01-04/608 від 10.08.2021 року у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії по справі № 924/258/21 - Олексюк Г.Є. у період з 05 серпня 2021 р. по 03 вересня 2021 р. включно, відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №924/258/21.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 року прийнято апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.05.21р. у справі №924/258/21 у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Мельник О.В., суддя Петухов М.Г.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.05.2021 року у справі №924/258/21 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж Дунаєвецької міської ради (споживач) 06.10.2017р. укладено договір №1282/1718-БО-34 постачання природного газу (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачеві у 2017-2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору(а.с. 14-23 т.).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п.1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 договору постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 31 березня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 560,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: жовтень - 60,0 тис. куб. м., листопад - 90,0 тис. куб. м., грудень - 120,0 тис. куб. м., ІV кв. 2017р. 270,0 тис. куб. м., січень - 100,00 тис. куб. м., лютий - 100,00 тис. куб. м., березень - 90,0 тис. куб. м.

Приймання - передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг використання газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу (п. 3.7 договору).

Відповідно до п.п. 3.8., 3.9. договору не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, споживач зобов`язується надати постачальнику: завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між споживачем та оператором газорозподільних мереж. Разом з копією такого акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розробки кількості природного газу, зазначеної в акт , за категоріями (у тому числі згідно з цим договором); підписані споживачем два примірники акта приймання - передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта.

Споживач підтверджує, що підписаний акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником свої зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці (пункт 3.10 договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положення. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00 грн. за 1000 куб. м (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначеної ціни застосовується коефіцієнт 1,6.

У разі зміни ціни на газ, відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.

Ціна за 1000 куб.м газу за цим договором на дату його укладання становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.

Відповідно до п. 5.4. договору загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.

Як передбачено п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 7 договору визначені права та обов`язки сторін, де в п. 7.2. вказано, що споживач зобов`язаний, зокрема: своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором; відшкодувати витрати на припинення газопостачання, понесені постачальником, у разі припинення постачальником газопостачання у зв`язку із порушенням споживачем норм законодавства та/або умов цього договору.

Розділом 8 договору встановлена відповідальність сторін, де в п.п. 8.1., 8.2., 8.8. вказано, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених законодавством.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п.10.3 договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року до 31 березня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12 договору).

Договір підписаний та скріплений відтисками печаток сторін.

12 січня 2018 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору постачання природного газу, за умовами якої, зокрема, пункт 8.2 договору викладено в наступній редакції: "8.2. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення". Додаткова угода підписана та скріплена відтиском печатки відповідача (а.с. 24 т.1).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 806 875,97 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 30.11.2017р. (за листопад 2017 року) на суму 19783,81 грн., від 31.12.2017р. (за грудень 2017 року) на суму 155490,35 грн., від 31.01.2018р. (за січень 2018 року) на суму 211 549,22 грн., від 28.02.2018р. (за лютий 2018 року) на суму 229 852,81 грн., від 31.03.2018р. (за березень 2018 року) на суму 190 199,78 грн. Акти приймання-передачі підписані представниками сторін без зауважень, а також скріплені відтисками їх печаток. (а.с. 25-29 т.1).

Матеріали справи містять сальдо Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради та банківську роздруківку по операціях останнього за договором №1282/1718-БО-34, відповідно до яких заборгованість відповідача перед позивачем становить 30 000,00 грн. (а.с. 12-13 т.1).

Враховуючи, що відповідач не в повному обсязі, та з порушенням встановлених у договорі строків оплати, оплатив за отриманий природний газ, Акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення 30 000,00 грн. основного боргу, а також 17 001,23 грн. - 3% річних за період з 27.03.2018р. по 31.12.2020р., 32 318,41 грн. пені за період з 27.03.2018р. по 25.10.2018р. та 35 786,89 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2018 року по грудень 2020 року нарахованих відповідно до п. 8.2 договору (зі змінами затвердженими у Додатковій угоді) та ст. 625 ЦК України.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір постачання природного газу від 06.10.2017р. №1282/1718-БО-34 (далі - договір), з подальшими змінами викладеними в укладеній 12.01.2018р. між сторонами додатковій угоді №1, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідачу природний газ, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ на умовах цього договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У п. 6.1 договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 806 875,97 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками їх печаток актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 30.11.2017р. (за листопад 2017 року) на суму 19783,81 грн., від 31.12.2017р. (за грудень 2017 року) на суму 155490,35 грн., від 31.01.2018р. (за січень 2018 року) на суму 211 549,22 грн., від 28.02.2018р. (за лютий 2018 року) на суму 229 852,81 грн., від 31.03.2018р. (за березень 2018 року) на суму 190 199,78 грн.

Враховуючи викладене, колегією суддів встановлено, що у договорі постачання природного газу сторони прямо передбачили обов`язок споживача в будь-якому випадку своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору.

Таким чином, з урахуванням п. 6.1 договору, відповідач повинен був сплатити позивачу 19783,81 грн. у строк до 25.12.2017р. включно, 155 490,35 грн. - до 25.01.2018р. включно, 211 549,22 грн. - до 25.02.2018р. включно, 229 852,81 грн. - до 25.03.2018р. включно, 190 199,78 грн. - до 25.04.2018р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що погашення заборгованості за договором відбувалось з порушенням встановлених договором №1282/1718-БО-34 строків відповідно до п. 6.1 цього договору.

Таким чином судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач не розрахувався із позивачем за поставлений природний газ, що підтверджується випискою по операціях за договором №1282/1718-БО-34 за період з 30.11.2018. по 30.04.2020 на суму 30 000,00 грн.(а.с. 12). Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 30000,00 грн. основного боргу є правомірними та підлягають задоволенню.

У зв`язку із несвоєчасним здійсненням розрахунків позивач просить стягнути за зобов`язаннями лютого 2018р. 17 728,26 грн. пені, 5859,20 грн. 3% річних за період 27.03.2018р. - 30.05.2019р. та інфляційних втрат з квітня 2018 року по квітень 2019 року на суму 15 134,87 грн. за зобов`язаннями березня 2018р. 14590,15 грн. пені, 11142,03 грн. 3% річних за 26.04.2018р. - 31.12.2020р. та інфляційних втрат з травня 2018 року по грудень 2020 року на суму 20 652,02 грн.

Згідно положень ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п. п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони у п. 8.2. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 12.01.2018 р.) погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок пені по кожному акту приймання-передачі природного газу, враховуючи часткові оплати відповідачем заборгованості за природний газ, відповідно до якого розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем, проте оскільки позивачем враховано розмір пені за домовленістю сторін, який не перевищує 15,3 % річних, тому заявлена позивачем до стягнення 32318,41 грн. пені в межах суми, допустимої до стягнення, а отже вимога про стягнення 32318,41 грн. пені є правомірною та такою що підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, дійшов висновку про правомірність стягнення з відповідача 17 001,23 грн. 3% річних з них 5859,20 грн. 3% річних за період 27.03.2018 - 30.05.2019 нарахована на суму боргу за газ, отриманий у лютому 2018 року та 11142,03 грн. 3% річних за період 26.04.2018 - 31.12.2020 на суму боргу за газ, отриманий у березні 2018 року.

Перевіривши вказаний розрахунок 3% річних, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що він є арифметично та методологічно правильним, а тому позовні вимоги в частині стягнення 17 001,23 грн. 3% річних з них 5859,20 грн. 3% річних за період 27.03.2018 - 30.05.2019 нарахована на суму боргу за газ, отриманий у лютому 2018 року та 11142,03 грн. 3% річних за період 26.04.2018 - 31.12.2020 на суму боргу за газ, отриманий у березні 2018 року також підлягають задоволенню повністю.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат з квітня 2018 року по квітень 2019 року на суму 15 134,87 грн. за зобов`язаннями березня 2018р. та інфляційних втрат з травня 2018 року по грудень 2020 року на суму 20 652,02 грн., що в загальному становить 35 786,89 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга" (п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов`язання" N 14 від 17.12.2013 року).

При застосуванні індексу інфляції необхідно брати до уваги, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно необхідно рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня (лист Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Щодо заявленої до стягнення суми втрат від інфляції судом апеляційної інстанції враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 р. у справі N 905/21/19. Зокрема, при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27.07.2007 №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу (пункти 25 - 29 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі N 905/21/19). Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення (пункт 23 постанови Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі №905/21/19).

Також об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі №905/21/19 наведено формулу, за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100 % (п. 28 постанови у справі №905/21/19).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05.07.2019 р. у справі №905/600/18 дійшов висновку, що до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, перевіривши розрахунки інфляційних втрат позивача, колегія суддів встановила, що вони відповідають правовим позиціям Верховного Суду від 05.07.2019 р. у справі №905/600/18 та від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та є правильними, а отже такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі 35786,89 грн.

Посилання Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради на те, що суд першої інстанції позбавив відповідача права на захист шляхом розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, колегія суддів вважає безпідставним, враховуючи наступне.

13.04.2021 року до суду першої інстанції відповідачем подане клопотання №148 від 12.04.2021 року, у якому Комунальне підприємство теплових мереж Дунаєвецької міської ради повідомляє про заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та просить суд проводити розгляд справи №924/258/21 в порядку загального позовного провадження. Клопотання мотивоване, тим що директор підприємства перебуває на самоізоляції у зв`язку із підозрою на COVID та необхідністю уточнення нарахованих позивачем штрафних санкцій з якими відповідач не погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 23.03.2021 р. про відкриття провадження у справі, згідно судової повістки від 25.03.2021 р., наявної в матеріалах справи, відповідач отримав 26.03.2021 р. Пунктом 3 резолютивної частини даної ухвали суд першої інстанції встановив для відповідача строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 08.04.2021 року(а.с. 39 т.1).

Поряд з цим, відповідачем у поданому клопотанні не зазначено обґрунтованих підстав поважності пропуску строку для подання заперечень про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також не наведено ґрунтовних тверджень на підтвердження складності спору та неможливості віднесення справи до категорії малозначної. В свою чергу посилання на те, що керівник підприємства знаходиться на самоізоляції через підозру на захворювання COVID не підтверджено будь-якими доказами.

Частинами 4, 5 статті 250 ГПК України встановлено, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Частиною 7 статті 250 ГПК України передбачено, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 247 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Частиною 5 ст. 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в даній справі є стягнення 30 000,00 грн. за договором постачання природного газу № 1282/1718-БО-34 від 06.10.2017 року, 32 318,41 грн. пені, 17 001,23 грн. 3 % річних та 35 786,89 грн. інфляційних втрат, що разом складає 115 106,53 грн., тобто, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; окрім того, справа не відноситься до визначеного ч. 4 ст. 247 ГПК України виключного переліку категорій справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у поданому відповідачем клопотанні №148 від 12.04.2021 року обґрунтованих підстав для поновлення строку на подачу заяви про заперечення щодо розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Суд також вважає за необхідне послатися на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у якому зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У відповідності до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частинами 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.05.2021р. у справі №924/258/21 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 14.05.21р. у справі №924/258/21 без змін.

2. Справу №924/258/21 повернути Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "12" серпня 2021 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.