ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"16" серпня 2021 р. Справа№ 925/1181/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

розглянувши матеріали заяви Приватного підприємства "Сільвер Фуд"

про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення

у справі №925/1181/20 (суддя - Чевгуз О.В.)

за позовом Керівника Золотоніської окружної прокуратури

в інтересах держави

в особі: 1) Золотоніської міської ради;

2) Комунального підприємства "Міський водоканал"

до Приватного підприємства "Сільвер Фуд"

про стягнення 819 877, 77 грн

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року керівник Золотоніської місцевої прокуратури (в подальшому змінено назву юридичної особи на Золотоніська окружна прокуратура) в інтересах держави в особі Золотоніської міської ради та Комунального підприємства "Міський водоканал" звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Сільвер Фуд" плату за скид понаднормативних забруднень стічних вод у розмірі 819 877, 77 грн.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.01.2021 у справі №925/1181/20 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь Комунального підприємства "Міський водоканал" плату за скид понаднормативних забруднень в розмірі 819 877, 77 грн.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 12 987, 17 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Сільвер Фуд" на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.01.2021 у справі №925/1181/20 задоволено, оскаржуване судове рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Присуджено до стягнення з Золотоніської окружної прокуратури на користь Приватного підприємства "Сільвер Фуд" 19 480, 76 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

09.07.2021 через управління документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява Приватного підприємства "Сільвер Фуд" про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення, у якій останнє просить стягнути з Золотоніської окружної прокуратури на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 10 000, 00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2021 заяву Приватного підприємства "Сільвер Фуд" про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду. Вирішено здійснювати розгляд вказаної заяви без повідомлення (виклику) учасників справи.

Окрім того, запропонувати іншим учасникам справи надати свої пояснення/заперечення щодо поданої відповідачем заяви.

Учасники справи своїм правом не скористалися, до Північного апеляційного господарського суду заперечень та/або пояснень щодо поданої Приватним підприємством "Сільвер Фуд" заяви не надали.

Дослідивши подану заяву, наявні у матеріалах справи докази, в їх сукупності, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення заяви Приватного підприємства "Сільвер Фуд" без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено право учасників справи користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 зазначеного Закону унормовано, що договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно з приписами статті 30 наведеного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18, від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.

При цьому, колегія суддів зазначає, що договір про надання правової допомоги та подані на підтвердження його виконання докази, повинні бути пов`язаними з розглядом конкретної судової справи.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Отже, Приватне підприємство "Сільвер Фуд" звертаючись до Північного апеляційного господарського суду із заявою про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення зазначає, що під час розгляду справи (до закінчення судових дебатів) представником відповідача, як у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції була зроблена заява про розподіл судових витрат, де окрім витрат на сплату судового збору останній просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн, оскільки саме така вартість визначена за Договором про надання правової допомоги, укладеним відповідачем із Адвокатським об`єднанням «Менюк та партнери» (копія міститься в матеріалах справи, а також додається до цієї заяви).

Як встановлено колегією суддів, в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2020 року, який укладений між Приватним підприємством "Сільвер Фуд" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Менюк та партнери» (Адвокатське об`єднання).

Умови та порядок розрахунків встановлений розділом 4 вказаного договору.

Відповідно до п. 4.1. усі розрахунки за цим Договором здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України шляхом переказу відповідної грошової суми із банківського рахунку Клієнта на банківський рахунок Адвокатського об`єднання, вказаний в реквізитах до цього Договору. Вартість правової допомоги за цим Договором складає 10 000, 00 грн (п.4.2. Договору).

Пунктом 4.3. зазначеного Договору встановлено, що Клієнт здійснює оплату вартості правової допомоги протягом 10 (десяти) днів з дати підписання Договору.

Варто зазначити, що Приватне підприємство "Сільвер Фуд" у своєму відзиві на позовну заяву керівника Золотоніської місцевої прокуратури звертало увагу суду першої інстанції на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідача складається з його витрат на професійну правову допомогу та витрат, пов`язаних з прибуттям представника до суду. Станом на дату подання відзиву ним понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

Однак доказів сплати таких витрат за договором про надання правової допомоги від 29 вересня 2020 року, саме у даній справі (зокрема, платіжного доручення про перерахування коштів, прибуткового касового ордеру, тощо) відповідач суду першої інстанції не надав ні з указаним відзивом, ні протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Таких доказів, щодо виконання Приватним підприємством "Сільвер Фуд" умов договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2020 року суду апеляційної інстанції також не надано.

Щодо доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, долучених відповідачем до поданої заяви про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, Приватне підприємство "Сільвер Фуд" до заяви про розподіл судових витрат долучило наступні документи:

Договір про надання правової допомоги від 29.09.2020;

- Акт виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги від 28.09.2020;

- звіт №1 про виконання Договору про надання правової допомоги від 28.09.2020;

- рахунок-фактура №1 від 29.09.2020;

- виписку по рахунку АО "Менюк та партнери";

- інформацію з ЄДР щодо АО "Менюк та партнери".

З долучених документів судом апеляційної інстанції встановлено, що Акт виконаних робіт (наданих послуг), підписаний сторонами на виконання Договору про надання правової допомоги від 28.09.2020, звіт №1 щодо виконання послуг за договором складений на виконання Договору про надання правової допомоги від 28.09.2020, рахунок-фактура №1 від 29.09.2020 та виписка по рахунку АО "Менюк та партнери" також містять посилання щодо оплати за правову допомогу за договором від 28.09.2020.

Як зазначалось вище, в матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2020 року, який укладений між Приватним підприємством "Сільвер Фуд" (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Менюк та партнери» (Адвокатське об`єднання) та, відповідно, який засвідчує лише факт про надання правничої допомоги та домовленість сторін про розмір гонорара адвоката. В свою чергу копії та/або оригіналу договору про надання правової допомоги від 28.09.2020, укладеного між Приватним підприємством "Сільвер Фуд" та Адвокатським об`єднанням «Менюк та партнери» матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини, на які посилається учасник справи, повинні бути підтверджені певними засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Згідно з вимогами частини 8 статті 129 ГПК України у разі неподання доказів понесення витрат на правову допомогу протягом встановленого законом строку, така заява залишається судом без розгляду.

Відтак, у зв`язку з ненаданням відповідачем доказів фактичного понесення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, за договором про надання правової допомоги від 29 вересня 2020 року, суд апеляційної інстанції залишає заяву Приватного підприємства "Сільвер Фуд" про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення без розгляду.

Керуючись ст.ст. 255, 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву Приватного підприємства "Сільвер Фуд" про розподіл судових витрат та ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та право касаційного оскарження до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова