СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2021 р. Справа № 922/903/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Крестьянінов О.О.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

за участю представників сторін:

від позивача Акчурін І.І. на підставі Ордеру Серії ХВ 496 від 03.03.2021р.;

від відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м.Харків, (вх.№2167 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21 (суддя Жиляєв Є.М., ухвалене в м.Харків об 11:30год., дата складення повного тексту 23.06.2021р.)

за позовом: фізичної особи-підприємця Суліменко Олени Сергіївни, м.Харків,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", м.Харків,

про стягнення 284316,56грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець Суліменко Олена Сергіївна звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" про стягнення 284316,56грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором доручення про надання агентських послуг №ДД-01/06/2020 від 01.06.2020р. в частині здійснення довірителем (відповідачем) своєчасної та повної сплати повіреному (позивачу) винагороди за надані послуги в передбачені пунктом 3.4. договору порядку та строки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21 позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" на користь Фізичної особи-підприємця Суліменко Олени Сергіївни - 284316,56грн. заборгованості за договором доручення про надання агентських послуг №ДД-01/06/2020 від 01.06.2020р.; 4264,75грн. судового збору та 3750,00грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 11, 509, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 626, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, статей 173, 193 Господарського кодексу України мотивовані доведеністю факту порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору доручення про надання агентських послуг №ДД-01/06/2020 від 01.06.2020р. в частині здійснення довірителем (відповідачем) своєчасної та повної сплати повіреному (позивачу) винагороди за надані послуги в передбачені пунктом 3.4. договору порядку та строки.

Приватне акціонерне товариство "Харківська муніципальна страхова компанія" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що господарським судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було встановлено наявності умов для проведення розрахунку, а лише здійснено посилання на підписані акти виконаних робіт; не з`ясовано чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами вимоги, що виникли; не надано правової оцінки актам виконаних робіт, та не прийнято до уваги обставини того, що позивачем не підтверджено жодним доказом надання документів відповідачу передбачених п.3.3. Договору, які є підставою для розрахунку за надані послуги, а акти мають формальний характер зазначена лише сума виконаних послуг.

Апелянт також звертає увагу на встановлення факту приховування позивачем своїх родинних зав`язків з колишнім керівником відповідача - Зубченко І.І. яка є матір`ю позивача та з якою саме і підписано договір № ДД-01/06/2020 від 01.06.2020р. і у кого в підпорядкуванні знаходився підписант представлених суду актів Бабенко М.В.

Вказані обставини дають підстави для висновку про вчинення колишніми посадовими особами ПРАТ "ХМСК" злочинів передбачених ст. ст.: ч. 5. ст. 191, 255, 364-1, 368-3 КК України.

Розмір завданих збитків підраховується і на даний час Приватним акціонерним товариством "Харківська муніципальна страхова компанія" готується заява про вчинення злочину, окремим епізодом в якому є обставина, що досліджуються в господарській справі № 922/903/21.

Крім того, апелянт не може погоджується з відшкодуванням витрат позивача на правничу допомогу, оскільки в доданому акті виконаних робіт по підрахунку витрат на правничу допомогу не всі вказані дії можливо віднести до таких, що пов`язані з наданням такої допомоги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" на рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21; встановити позивачу строк до 06.08.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання та призначено справу до розгляду на 11.08.2021р.

03.08.2021р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№8897), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21 залишити без змін.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2021р. у зв`язку із відпусткою судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи №922/903/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Бородіна Л.І.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 11.08.2021р. представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (т.1 а.с.126, а представник позивача з`явився в судове засідання та надав відповідні пояснення, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційні скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.06.2020р. між Приватним акціонерним товариством "Харківська муніципальна страхова компанія" (надалі - довіритель) та Фізичною особою - підприємцем Суліменко Оленою Сергіївною (надалі - повірений) було укладено договір доручення про надання страхових агентських послуг № ДД-01/06/2020 (надалі - договір) (т.1 а.с. 5-7), відповідно до умов якого, повірений взяв на себе зобов`язання від імені та за дорученням довірителя здійснювати частину його страхової діяльності, в межах повноважень, визначених цім договором, а довіритель зобов`язується сплачувати йому грошову винагороду на визначених договором умовах (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору сторони погодили, що за виконання дій, передбачених пунктом 1.1 договору довіритель зобов`язується сплачувати повіреному винагороду у порядку встановленому цим договором, в наступному розмірі:

- Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 20%;

- Обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті 15%;

- Обов`язкове страхування працівників відомчої та сільської пожежної охорони та членів ДПД 15%;

- Обов`язкове страхування цивільної відповідальності громадян України, що мають у власності зброю 15%;

- Добровільне комплексне страхування на час подорожі за кордон/по Україні в залежності від обраної програми страхування від 10% до 40% в залежності від програми страхування;

- Добровільне страхування відповідальності перед третіми особами 30%;

- Добровільне страхування наземного транспорту 30%;

- Добровільне страхування майна та страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ 30%;

- Добровільне страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту 30%;

- Добровільне страхування вантажів та багажу 30%;

- Добровільне страхування від нещасних випадків 30%.

Відповідно до пункту 1.3. договору, довіритель здійснює діяльність в галузі страхування на підставі Закону України "Про страхування", Постанови КМУ „Про порядок провадження діяльності страховими посередниками", Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Постанови КМУ "Про затвердження Положення про порядок і умови обов`язкового особистого страхування працівників відомчої та місцевої пожежної охорони і членів добровільних пожежних дружин (команд)", Постанови КМУ "Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті", Правил добровільного страхування ПАТ „ХМСК" від 07.05.2009р. та виданих Держкомфінпослуг України Ліцензій на провадження страхової діяльності.

Розділом 3 договору сторонами було визначено порядок розрахунків за надані послуги.

Зокрема, за виконання роботи, передбаченої умовами цього договору повірений отримує винагороду у порядку встановленому пунктом 1.2. цього договору (пункт 3.1. договору).

Страхові платежі (внески, премії) за договорами страхування, укладеними при посередництві повіреного здійснюються страхувальниками безпосередньо в касу страховика або на розрахунковий рахунок довірителя, реквізити якого повірений повідомляє страхувальнику, або повіреним на рахунок довірителя протягом двох робочих днів після отримання відповідних страхових платежів від страхувальників (пункт 3.2. договору).

Здійснення винагороди повіреному можливе за наявності одночасно таких умов: надходження на рахунок довірителя страхових платежів по всіх укладених в звітному періоді договорах страхування; отримання довірителем оригіналів договорів страхування та відомостей про їх укладання; ідентичність інформації в письмовій формі з електронними даними, що внесені повіреним в програму Ргоfitsoft Back-office (пункт 3.3. договору).

Сума винагороди сплачується повіреному по результатам фактично наданих послуг, протягом трьох робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт за звітний період. Допускається оплата винагороди за будь-який звітний період (місяць, декада, тиждень або день), за умови належного виконання повіреним пункту 3.3. договору (пункт 3.4. договору).

За цим договором допускається сплата винагороди повіреному на підставі відповідних внутрішніх розпоряджень довірителя на умовах часткової передоплати (залежно від очікуваного обсягу плат, даному випадку звірка взаєморозрахунків проводиться сторонами один раз на місяць, до 5-го числа, наступного за звітним. Остаточний розрахунок здійснюється протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт за звітний місяць, за умови належного виконання повіреним пункту 3.3. договору (пункт 3.5. договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом одного року. У разі, якщо за тридцять днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловить письмове бажання про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік на тих же умовах (пункт 4.1. договору).

Як зазначав в позовній заяві позивач, за період з 07.12.2020р. по 17.01.2021р. ним було надано послуги передбачені умовами укладеного між сторонами договору, на підтвердження чого було додано до позовної заяви копії актів виконаних робіт № 07-1/20 від 14.12.2020р. на суму 57117,16грн. (несплачена сума за вказаним цим актом склала 39117,16грн.); №07-2/20 від 21.12.2020р. на суму 55179,05грн., № 07-3/20 від 28.12.2020р. на суму 48472,66грн., № 07-4/20 від 31.12.2020р. на суму 27541,63грн., №08/20 від 11.01.2021р. на суму 47709,26грн., №08-1/20 від 18.01.2021р. на суму 66296,80грн., які підписані обома сторонами без жодних зауважень.

Проте, відповідачем в порушення пункту 3.4. договору не було сплачено грошову винагороду за надані агентські послуги, у зв`язку із чим, з метою досудового врегулювання спору, 12.02.2021р. позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію за вих. № 8 з вимогою про сплату заборгованості (т.1 а.с. 14-15).

Факт направлення вказаної претензії підтверджується доданими до позовної заяви копіями опису вкладення в цінний лист та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 7899 (т.1 а.с.16).

Оскільки відповіді на вказану вимогу надано не було, як і не було сплачено в добровільному порядку суму наявної заборгованості, 19.03.2021р. фізична особа - підприємець Суліменко Олена Сергіївна звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" про стягнення 284316,56грн. (т.1 а.с.1-24).

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.71-80).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майново - господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Судова колегія зазначає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір від 01.06.2020р. № ДД-01/06/2020 є договором доручення (агентським договором).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 295 Господарського кодексу України комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє.

Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво.

За приписами статті 296 Господарського кодексу України агентські відносини виникають у разі: надання суб`єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій; схвалення суб`єктом господарювання, якого представляє комерційний агент, угоди, укладеної в інтересах цього суб`єкта агентом без повноваження на її укладення або з перевищенням наданого йому повноваження.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 297 Господарського кодексу України за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок.

Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов`язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Аналогічні положення містяться в частині 1 статті 1000 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 1004 Цивільного кодексу України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Наявними в матеріалах справи копіями актів виконаних робіт № 07-1/20 від 14.12.2020р. на суму 57117,16грн. (несплачена сума за вказаним актом 39117,16грн.); №07-2/20 від 21.12.2020р. на суму 55179,05грн., №07-3/20 від 28.12.2020р. на суму 48472,66 грн., №07-4/20 від 31.12.2020р. на суму 27541,63грн., №08/20 від 11.01.2021р. на суму 47709,26грн., №08-1/20 від 18.01.2021р. на суму 66296,80грн. підтверджується факт надання позивачем страхових агентських послуг передбачених умовами укладеного між сторонами договору за період з 07.12.2020р. по 17.01.2021р. на загальну суму 284316,56 грн.

Відповідні послуги були прийняті відповідачем, про що свідчить підпис відповідальної особи та відтиск печатки відповідача на вказаних актах.

Статтею 1002 Цивільного кодексу України встановлено, що повірений має право на плату за виконання свого обов`язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Як було зазначено вище, пунктом 3.4 договору сторони погодили, що сума винагороди сплачується повіреному за результатами фактично наданих послуг, протягом трьох робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт за звітний період. Допускається оплата винагороди за будь-який звітний період (місяць, декада, тиждень або день), за умови належного виконання повіреним пункту 3.3. договору

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи доведеність факту виконання позивачем наданих страхових агентських послуг, та відсутність доказів сплати відповідачем в добровільному порядку винагороди за вказані послуги в строк обумовлений договором, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 284316,56грн.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом було невірно кваліфіковано правову природу укладеного між сторонами договору, помилково зазначивши про те, що договір доручення про надання страхових агентських послуг від 01.06.2020р. № ДД-01/06/2020 є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказані обставини не є підставою для скасування судового рішення, оскільки колегією суддів з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення.

З матеріалів справи також вбачається, що при зверненні до суду з відповідним позовом позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 7000,00грн. витрат на правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами статті 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Разом з тим відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція відображена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З наданого позивачем договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2021р. (надалі - договір т.1 а.с.17-19) (з урахуванням додатку №1 до договору надалі додаток №1 т.1 а.с.19) укладеного між фізичною особою підприємцем Суліменко Оленою Сергіівною (надалі - клієнт) та адвокатом Ачкуріним Ігорем Ібрагімовичем (надалі - адвокат) вбачається, що адвокат зобов`язується надати послуги клієнту по стягненню заборгованості з ПрАТ "Харківська муніципальна страхова компанія" по договору про надання страхових агентських послуг № ДД-01/06/2020 (пункту 1 додатку №1).

Відповідно до пункту 2 додатку №1, вартість послуг (гонорар), наданих адвокатом згідно цього додатку становить 7000,00грн.

Згідно з пунктом 3 додатку №1, у разі стягнення заборгованості в судовому порядку клієнт виплачує адвокату 8% від суми вдоволених позовних вимог.

Оплата послуг адвоката здійснюється після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (пункт 4 додатку №1).

Таким чином, відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2021р. з урахуванням додатку №1 до договору, підставою для проведення розрахунків є акт приймання-передачі виконаних робіт.

Факт надання адвокатських послуг підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт від 16.03.2021р. за договором про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2021р. (т.1 а.с.20). Вартість послуг за договором склала 7000,00грн.

З вказаного акту виконаних робіт від 16.03.2021р. за договором про надання професійної правничої допомоги від 03.02.2021р. на суму 7000,00грн. вбачається, що адвокатом були надані наступні послуги:

- усна консультація з вивченням документів та правовий аналіз договорів - 1500,00грн.,

- вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів - 2 год. х 500,00грн. = 1000,00грн.,

- складання претензії та позовної заяви - 4500,00 грн.

У постанові від 23.01.2020р. у справі № 910/16322/18 Верховний Суд дійшов висновку, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом є завищеним, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судова колегія також враховує, що в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19 зазначено, що за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, відповідно частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката , які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

А саме, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Дослідивши, матеріали справи, опис витрат на правову допомогу за договором про надання правової допомоги, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт з урахуванням предмету та підстав позову, а також заперечень відповідача, складності справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що розмір зазначених позивачем витрат на правову допомогу на суму 7000,00грн. є необґрунтованим та неспівмірним зі складністю виконаних адвокатом робіт.

Зокрема, надання адвокатом вищевказаних послуг щодо вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів та складання претензії вартістю 3250,00грн. в контексті даної справи не можна вважати такими, що є неминучими та необхідними.

Крім того, як вірно зазначено місцевим господарським судом, в позовній заяві відсутні жодні посилання на останні рішення/судової практики з аналогічних спорів.

Отже, місцевий господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу доведений та документально підтверджений на суму 3750,00грн.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів також враховує, що в пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини Справа "Проніна проти України" (Заява №63566/00) Суд нагадує, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 255, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.06.2021р. у справі №922/903/21 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2021р.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.О. Крестьянінов