Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Господарський суд Харківської області 12 серпня 2021 року м. Харків
справа № 5023/277/11
склад суду:головуючий суддя Бринцев О.В. судді Новікова Н.А. , судді Лаврова Л.С.
секретар судового засідання:Гула Д.В.
позивач:Кредитна спілка "СЛОБОДА-КРЕДИТ"
відповідач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК"
вимоги позивача:стягнення 4.917.427,17 грн
представник позивача:Черкасов С.А.
представник відповідача:Невечоров Д.В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОПИСОВА ЧАСТИНА

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Позивач вважає, що відповідач неправомірно на підставі недійсних договорів застави та відступлення права вимоги заволодів коштами позивача. З моменту одержання і до моменту повернення цих коштів відповідач безоплатно користувався ними без достатніх на те правових підстав. На час повернення кошти знецінилися внаслідок інфляції. Тому, на думку позивача, відповідач зобов`язаний компенсувати позивачеві відповідні інфляційні втрати. Крім того, за користування коштами позивача відповідач зобов`язаний сплатити передбачену цивільним законодавством плату - три проценти річних.

1.2. Відповідач стверджує, що визнання недійсними договорів, на підставі яких ним були одержані кошти позивача, не є правовою підставою для нарахування інфляційних втрат та відсотків річних за користування коштами. Крім того, відповідач вважає пропущеним строк позовної давності щодо вимог про стягнення цих нарахувань.

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Між ВАТ АБ «Укргазбанк» (банк) та КС «Слобода-Кредит» (вкладник) був укладений Договір банківського строкового вкладу від 29.07.2008 №11/1-К (надалі - Договір банківського вкладу, т.I, а.с. 6-8). Відповідно до предмету якого вкладник розміщує тимчасово вільні кошти в сумі 3.500.000,00 грн на депозитний рахунок у відділені №11 Харківської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» на умовах дійсного Договору. Строк розміщення депозиту з дати фактичного надходження депозиту в повній сумі на депозитний рахунок по 02.08.2010.

2.2. Згідно умов Договору банківського вкладу позивач КС «Слобода-Кредит» платіжним дорученням від 04.08.2008 №474 перерахував грошові кошти в розмірі 3.500.000,00 грн на депозитний рахунок, відкритий у відповідача.

2.3. В подальшому між відповідачем ВАТ АБ «Укргазбанк» (заставодержатель) та позивачем КС «Слобода-Кредит» (заставодавець) був укладений Договір про заставу майнових прав (грошових коштів по депозитному договору) від 04.08.2008 №15/08-11/З (надалі - Договір застави, т.I, а.с. 10-11). Згідно з його умовами даний Договір забезпечує всі вимоги заставодержателя, як кредитора за умовами кредитного договору від 04.08.2008 №15/08-11, укладеного між заставодержателем та ОСОБА_1 (позичальником). За умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний заставодержателю не пізніше 29.07.2010, або в інші строки/терміни повернути кредит у розмірі 3.500.000,00 грн, сплатити проценти за користування кредитом, а також штрафи та пені в розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договором.

2.4. Також, між ВАТ АБ «Укргазбанк» (заставодержатель) та КС «Слобода-Кредит» (заставодавець) був укладений Договір відступлення права вимоги від 04.08.2008 №15/08-11 (надалі - Договір відступлення вимоги, т.I, а.с. 12). За яким заставодавець відступає заставодержателю свої права на кошти 3.500.000,00 грн, розміщені заставодавцем на депозитному рахунку у відповідності з умовами депозитного договору від 29.07.2008 №11/1-К.

2.5. На підставі Договору відступлення вимоги відповідач 16.05.2012 здійснив переказ на свою користь депозитних коштів позивача, розміщених на підставі Договору банківського вкладу в розмірі 3.500.000,00 грн. Переказ вчинено на погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 . Це підтверджується випискою з особового рахунку КС «Слобода-Кредит» (т.I, а.с. 13).

2.6. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2014 у справі №5023/4094/12 визнано недійсними Договір застави та Договір відступлення вимоги (т.I, а.с. 14-17).

2.7. Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №922/4082/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017, стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь КС «Слобода-Кредит» 3.500.000,00 грн. та судовий збір у сумі 5.000,00грн.

2.8. На підставі платіжного доручення від 09.11.2017 №4056 Київський відділ ДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області перерахував на рахунок КС «СЛОБОДА-КРЕДИТ» кошти в розмірі 3.505.000,00 грн (т.I, а.с. 27).

2.9. Постановою старшого державного виконавця Київського відділу ДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Мазуріною О.М. від 09.11.2017 ВП №54782400 виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 14.08.2017 у справі №922/4082/14 було закінчено (т.I, а.с. 29).

2.10. Позивач надіслав відповідачеві вимогу про сплату грошових коштів від 27.07.2018 №б/н (т.I, а.с. 30-31) в сумі 4.917.427,17 грн за неправомірне користування грошовими коштами КС «Слобода-Кредит» за період з 16.05.2012 по 09.11.2017. Вказана вимога була отримана відповідачем 30.07.2018.

2.11. 30.07.2018 позивач уточнив рахунок для зарахування грошових коштів (т.I, а.с. 33-34).

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних у сумі 576.024,70 грн та інфляційних втрат у розмірі 4.341.402,47 грн за період з 16.05.2012 по 09.11.2017.

3.2. Юридичними підставами позову є статті 15, 16, 216, 625 ЦК України.

3.3. Фактичними підставами позову є неправомірне користування відповідачем грошовими коштами позивача в розмірі 3.500.000,00 грн у період з 16.05.2012 по 09.11.2017.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач у відзиві на позов зазначає, що ЦК України не передбачає нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції на кошти, що підлягають поверненню у зв`язку визнанням відповідного правочину недійсним.

4.2. Також відповідач просить суд відмовити в позові з причин пропуску строку позовної давності.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Постановою Господарського суду Харківської області від 28.09.2011 у справі №5023/277/11 визнано Кредитну спілку "СЛОБОДА-КРЕДИТ" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

5.2. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.04.2021 позовну заяву арбітражного керуючого в межах справи №5023/277/11 про банкрутство КС «Слобода-Кредит» залишено без руху.

5.3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2021 позовну заяву ліквідатора КС «Слобода-Кредит» прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

5.4. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

5.5. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 13.07.2021, розгляд справи відкладено на 12.08.2021.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

- Чи є підстави для нарахування інфляційних втрат та процентів річних на суму грошових коштів позивача, які знаходились у володінні відповідача на підставі недійсних правочинів? Якщо так, то в якому розмірі?

- Чи є підстави для застосування позовної давності до вимог позивача?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на перше ключове питання, а відповідач на друге.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ПРАВОМІРНІСТЬ ТА ОБҐРУНТОВАНІСТЬ НАРАХУВАННЯ ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ ТА ВІДСОТКІВ РІЧНИХ.

7.1. Позивач стверджує, що відповідач неправомірно на підставі недійсних Договору застави та Договору відступлення вимоги заволодів коштами позивача та безпідставно і безоплатно користувався ними. Тому за період користування коштами відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві три проценти річних, а також компенсувати інфляційні втрати зі знецінення коштів.

7.2. Суд погоджується з даним твердженням позивача з наступних підстав.

7.3. По-перше, судом встановлено, що відповідач в період з 16.05.2012 по 09.11.2017 здійснював володіння та користування коштами позивача в сумі 3.500.000,00 грн (т.167, а.с. 13, 27). Цей факт визнається усіма учасниками справи і тому згідно з частиною першою статті 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

7.4. По-друге, судом встановлено, що протягом всього часу володіння та користування коштами позивача здійснювалося відповідачем без належних правових підстав. Це вбачається з наступного.

7.4.1. Договір застави та Договір відступлення вимоги, згідно яких відповідач набув кошти позивача, визнані недійсними Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 03.04.2014 у справі №5023/4094/12 (т.167, а.с. 14-17).

7.4.2. Абзацом першим частини першої статті 216 ЦК України, встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

7.4.3. Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

7.5. По-третє, судом встановлено, що у відповідача 16.05.2012 виникло грошове зобов`язання з повернення позивачеві одержаних на виконання недійсних договорів коштів в сумі 3.500.000,00грн. Підставами цього висновку є наступне.

7.5.1. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Частиною третьою цієї статті передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

7.5.2. Актами цивільного законодавства, а саме абзацом другим частини першої статті 216 ЦК України, визначено юридичні наслідки, що пов`язані з недійсністю правочину. Так, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

7.6. З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що відповідачем з 16.05.2012 по 09.11.2017 було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати позивачеві 3.500.000,00 грн.

7.7. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

7.8. Таким чином, на підставі частини другої статті 625 ЦК України та інших наведених вище норм чинного законодавства України відповідач крім повернення суми боргу 3.500.000,00 грн зобов`язаний сплатити позивачеві плату в розмірі три проценти річних за період користування цими коштами з 16.05.2012 по 09.11.2017, а також компенсувати інфляційні втрати зі знецінення коштів.

7.9. Заперечення відповідача мотивовані тим, що нарахування процентів річних та інфляційних втрат прямо не передбачено в якості наслідків недійсності правочину, є юридично неспроможними. Норма статті 625 ЦК України, яка передбачає здійснення цих нарахувань, носить загальний характер. Тому вона застосовується до усіх грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, в т.ч. до зобов`язань з повернення коштів, одержаних на виконання недійсного правочину.

7.10. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц. В цих постановах зазначається, що положеннями статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, положення даної статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

7.11. Крім того, Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі №6/363 прямо вказав, що з моменту визнання недійсним договору між сторонами на підставі судового рішення договірні правовідносини сторін з огляду на положення статей 216, 1212 ЦК України трансформуються на обов`язок відповідача сплатити позивачу грошові кошти, тобто на грошове зобов`язання та на них нараховуються 3 % річних та інфляційні збитки.

7.12. Здійснивши перевірку виконаного позивачем розрахунку трьох процентів річних у сумі 576.024,70 грн та інфляційних втрат у розмірі 4.341.402,47 грн, суд прийшов до висновку про те, що в цілому розрахунок виконаний вірно, за виключенням нарахувань відсотків річних за останній день періоду - день оплати (09.11.2017). З огляду на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України) день фактичного виконання зобов`язання не повинен включатися в період нарахування процентів річних. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 13.06.2018 у справі №922/1008/16.

7.13. Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних, суд зазначає, що їх обґрунтований розмір за період з 16.05.2012 по 08.11.2017 включно становить 575.737,03 грн. В решті, а саме в частині 290,67 грн за 09.11.2017, нарахування є неправомірним.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ВІДСУТНІСТЬ ПІДСТАВ ДЛЯ ЗАСТОСУВАННЯ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ.

8.1. Відповідач у відзиві на позов посилається на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

8.2. Суд критично оцінює такі твердження відповідача з огляду на наступне.

8.3. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

8.4. Перебіг позовної давності починається, за загальним правилом, від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

8.5. В даному випадку порушене право позивача являє собою право на одержання від відповідача компенсації інфляційних втрат, що виникли в результаті прострочення виконання відповідачем обов`язку з повернення належних позивачеві грошових коштів, а також право на одержання плати за період безпідставного користування цими коштами у розмірі трьох процентів річних, що встановлена чинним законодавством України.

8.6. Це право виникло у відповідності до статей 11, 509 ЦК України безпосередньо з акту цивільного законодавства, а саме з частини другої статті 625 ЦК України (боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом)

8.7. Втім, зі змісту наведеної норми вбачається, що хоча нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат здійснюється за весь час прострочення грошового зобов`язання, право вимоги цих сум виникає не автоматично, а лише за певних обставин. Однією з таких необхідних для цього обставин є заявлення кредитором боржникові відповідної вимоги - вимоги про сплату трьох процентів річних та інфляційних втрат. Це прямо визначено гіпотезою норми частини другої статті 625 ЦК України, котра включає в себе таке формулювання: «…зобов`язаний сплатити … на вимогу кредитора…».

8.8. Необхідність волевиявлення кредитора у вигляді відповідної «вимоги» для виникнення у нього права на одержання вказаних у статті 625 ЦК України коштів випливає з принципів диспозитивності та автономії волі (статті 3, 12 ЦК України).

8.9. Також необхідність волевиявлення кредитора для виникнення в нього права вимоги повернення коштів, одержаних боржником на виконання недійсного правочину, передбачена частиною п`ятою статті 216 ЦК України. Ця норма також обумовлює застосування наслідків недійсності нікчемного правочину фактом наявності вимоги заінтересованої особи.

8.10. Отже в даному разі право позивача на одержання від відповідача плати за безпідставне користування грошовими коштами відповідача у вигляді трьох процентів річних та компенсації інфляційних втрат виникло не з моменту заволодіння відповідачем коштами позивача (16.05.2012), а після фактичного настання складу умов, визначених частиною другою статті 625 ЦК України, - з моменту пред`явлення "вимоги".

8.11. Наразі такий склад був утворений з 27.07.2018 - з моменту надіслання позивачем відповідачеві вимоги про сплату грошових коштів від 27.07.2018 №б/н за неправомірне користування грошовими коштами КС «Слобода-Кредит» за період з 16.05.2012 по 09.11.2017. (т.I, а.с. 30-31). До цієї дати відповідне право позивача на отримання від відповідача грошових коштів включало в себе лише право на одержання суми основного боргу 3.500.000,00 грн., а стосовно трьох процентів річних та інфляційних втрат ще не виникало.

8.12. Строк виконання вказаної вимоги від 27.07.2018 №б/н визначається згідно з частиною другою статті 530 ЦК України. Згідно з цією нормою якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

8.13. Вказана вимога була отримана відповідачем 30.07.2018 (т. 167, а.с. 32).

8.14. Тобто, починаючи з восьмого дня з моменту отримання відповідачем вимоги позивача про сплату трьох процентів річних та інфляційних втрат (07.08.2018) право позивача на одержання цих нарахувань є порушеним.

8.15. Відповідно, з цієї дати (07.08.2018) згідно з частиною першою статті 261 ЦК України починається перебіг строку позовної давності.

8.16. Отже, станом на день звернення до суду із даним позовом (12.04.2021) встановлений статтею 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності пропущеним не є.

8.17. Твердження відповідача про те, що строк позовної давності почав свій перебіг з дати заволодіння відповідачем коштами позивача (16.05.2012), мотивовані тим, що стаття 625 ЦК України передбачає обов`язок сплати відповідних сум «…за весь час прострочення…», суд оцінює критично. Наразі цією вказівкою визначається проміжок часу за який здійснюється нарахування процентів річних та інфляційних втрат, а не момент виникнення прав вимоги виконання обов`язку з їх сплати.

8.18. Якщо припустити, що відповідач правий і право вимоги сплати боржником процентів річних та інфляційних втрат виникає автоматично з першого дня прострочення, то виходить, що включення в норму закону застереження про сплату цих сум «…на вимогу кредитора…» взагалі є зайвим. Адже в цьому разі від волі кредитора нічого не залежатиме - незалежно від того, чи є така вимога кредитора, чи ні, все одно виходить, що обов`язок сплатити проценти річних та інфляційні втрати вже сам по собі виник з першого дня прострочення. Тому в цьому випадку «вимога кредитора» є зайвим елементом норми статті 625 ЦК України. Очевидно, що така позиція є абсурдом - норма права не може містити зайвих елементів.

9. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ЧАСТКОВЕ ЗАДОВОЛЕННЯ ПОЗОВУ.

9.1. Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача (стягнення 3% річних у розмірі 575.737,03 грн та інфляційних втрат у розмірі 4.341.402,47 грн).

9.2. В частині стягнення 3% річних у сумі 290,67 грн слід відмовити.

10. СУДОВІ ВИТРАТИ.

10.1. Предметом розгляду даного позову є вимога про стягнення 4.917.427,17 грн. Таким чином, за розгляд вказаного позову позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 73.761,41 грн.

10.2. Як вбачається з матеріалів справи позивачем згідно з платіжним дорученням від 11.04.2021 №4 був сплачений судовий збір у розмірі 7.376,14 грн та подано клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви.

10.3. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.04.2021 відстрочено КС «Слобода-Кредит» сплату судового збору в розмірі 66.385,27 грн на строк до ухвалення судового рішення у справі. Втім, станом на час ухвалення рішення у справі №5023/277/11 позивач судовий збір не сплатив.

10.4. Оскільки факт несплати судового збору з`ясовано господарським судом на стадії розгляду справи по суті, то суд вбачає за необхідне стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору.

10.5. Зокрема, про можливість присудження до стягнення недоплаченої суми судового збору зазначав Пленум Вищого господарського суду України у пункті 2.23 постанови «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7.

10.6. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

10.7. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору (7.376,14грн), відповідно до статті 129 ГПК України покладаються відповідача в розмірі 7.375,71 грн, решта (0,43 грн) залишається за позивачем. Недоплачений судовий збір у розмірі 66.385,27 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ) на користь Кредитної спілки "СЛОБОДА-КРЕДИТ" (61050, м. Харків, пр. Московський, буд. 65, кв. 4, )

- 3% річних у розмірі 575.737,03 грн;

- інфляційні втрати в розмірі 4.341.402,47 грн;

- витрати зі сплати судового збору в розмірі 7.375,71 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 66.385,27 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.08.2021.

Головуючий суддя Суддя Суддя Бринцев О.В. Новікова Н.А. Лаврова Л.С.