ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1092/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

за участю секретаря судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради
до Приватного акціонерного товариства "Українська пивна компанія" , Товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина Інвест" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Печенізька районна державна адміністрація Харківської області державний реєстратор Гаспарян Гамлет Аветікович, державний реєстратор Зоткін Сергій Володимирович
про скасування держреєстрації, визнання договорів недійсними та припинення права власності
за участю :

Представника позивача - Ворожбянов А.М., посвідчення № 1808 та на підставі витягу з ЄДР.

Представника відповідача 1 - Ус М.В., на підставі ордеру від 07.12.2020 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 04.04.2017 року.

Представника відповідача 2 - не з`явився.

Представника 3-ї особи - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська пивна компанія" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Батьківщина Інвест", в якій просить суд:

- Скасувати державну реєстрацію прав (індексний 14.11.2018) на нежитлову будівлю літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові за ПрАТ Українська пивна компанія з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, запис про право власності № 5140484);

- Скасувати державну реєстрацію прав щодо поділу об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, індексний номер рішення 44401096 від 04.12.2018);

- Скасувати державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу індексний номер рішення 44399996 від 04.12.2018) на нежитлові приміщення №№ 1-:-27 в літ. Ж-1 у м. Харкові за ПрАТ Українська пивна компанія з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3101, запис про право власності № 29249200);

- Скасувати державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу індексний номер рішення 44400785 від 04.12.2018) на нежитлову приміщення № 1 в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові за ПрАТ Українська пивна компанія з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 29249502).

- Скасувати державну реєстрацію прав (індексний номер рішення 31473200 від 07.12.2018), відповідно до якої нежитлове приміщення № 1 в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові змінено на нежитлове приміщення № І в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 29249502);

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1850 від 24.05.2019, укладений між ПрАТ Українська пивна компанія та ТОВ Батьківщина Інвест щодо продажу нежитлового приміщення № І в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ільїною І.М.;

- Скасувати державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 47036915 від 24.05.2019) на нежитлове приміщення № І в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові за ТОВ Батьківщина Інвест з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 31707988);

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3408 від 16.08.2019, укладений між ПрАТ Українська пивна компанія та ТОВ Батьківщина Інвест щодо продажу нежитлового приміщення № І в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ільїною І.М.;

- Скасувати державну реєстрацію права власності (індексний номер рішення 48269342 від 16.08.2019) на нежитлове приміщення № І в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові за ПрАТ Українська пивна компанія з одночасним припиненням речових прав (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 32845989);

- Скасувати державну реєстрацію прав (індексний номер рішення 31473200 від 07.12.2018), відповідно до якого нежитлове приміщення № І в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові змінено на нежитлову будівлю літ. Ж1-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Крім того, позивач просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Печенізьку районну державну адміністрацію Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.04.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви - дев`ять днів з дня вручення даної ухвали суду.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 06.04.2021 року представник позивача надав заяву (вх. № 7847) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження на 12.05.2021 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Печенізьку районну державну адміністрацію Харківської області державний реєстратор Гаспарян Гамлет Аветікович, державний реєстратор Зоткін Сергій Володимирович.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.05.2021 року підготовче провадження у справі було відкладено на 02.06.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 23.06.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.06.2021 року підготовче засідання було відкладено на 07.07.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.07.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 12.07.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.07.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, в судовому засіданні було оголошено перерву до 09.08.2021 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 09.08.2021 року представник відповідача 1 надав письмові пояснення по справі (вх. № 18465).

Представник позивача в судовому засіданні 09.08.2021 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що об`єкт нерухомого майна був зареєстрований з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки відповідачем 1 було самочинно збільшено площу об`єкту та не здійснено введення в експлуатацію нерухомого майна.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні 09.08.2021 року проти позову заперечував, посилаючись на те, що по-перше даний спір не піддягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки оскаржуються реєстраційні дії державного реєстратора, по-друге відповідач 1 вказує на те, що позивачем не доведено порушень прав позивача та підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Представник відповідача 2 в судове засідання 09.08.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Печенізька районна державна адміністрація Харківської області державний реєстратор Гаспарян Гамлет Аветікович, державний реєстратор Зоткін Сергій Володимирович в судове засідання 09.08.2021 року не з`явився, на адресу суду повернулась ухвала від 12.07.2021 року з відміткою пошти "адресат відсутній".

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача 2 та третьої особи про дату, час та місце розгляду справи, та приймаючи до уваги те, що судом не було визнано явку відповідача 2 та третьої особи в судове засідання обов`язковою, суд дійшов висновку про те, що їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача та представника відповідача 1, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Згідно з інформацією з Реєстру проведення державної реєстрації права власності нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 1777,3 кв.м. по вул. Букові, 34 (колишня назва вулиця - Завод Комсомолець) вперше проведено за ПрАТ «Українська пивна компанія» з відкриттям нового розділу (формуванням реєстраційної справи) та присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна 01 здійснено державним реєстратором Михайловою І.В. (індексний номер рішення 11980358 від 27.03.2014).

Підставою для реєстрації права власності державним реєстратором зазначено: договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу б/н від 26.07.1999 та акт прийому-передачі 26.07.1999.

Згідно договору купівлі-продажу б/н від 26.07.1999 предметом договору була нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 1777,3 кв.м. по вул. Букові, 34 (колишня назва вулиця - Завод Комсомолець).

Згідно з інформацією з Реєстру проведення державної реєстрації права власності 14.11.2018 року - зареєстровані зміни: нежитлову будівлю літ. «А-1» змінено на нежитлову будівлю літ. «Ж-1», загальна площа 1777,3 кв.м. та змінена загальна площа на 1944,9 кв.м. Реєстраційну дію проведено державним реєстрі Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним Сергієм Володимировичем (індексний номер рішення: 44026362, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Підставою вказано довідку № 193 від 06.11.2018, видану ТОВ «Амра Груп» та технічний паспорт б/н від 06.11.2018, виданий ТОВ «Амра Груп».

Тобто загальна площа спірної нежитлової будівлі збільшилась на 167,6 кв.м. (1944,9-1777,3=167,6 кв.м.).

Проте, як вказує позивач, в єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщених на офіційному сайті Держархбудінспекції України, інформації стосовно вищевказаного об`єкта будівництва не обліковується.

Також, 04.12.2018 року зареєстровані зміни: здійснено поділ об`єкта нерухомого майна та погашено право власності. Реєстраційну дію проведено державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним Сергієм Володимировичем (індексний номер рішення: 44401096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Підставою визначено довідку № 08-11/18 від 21.11.2018, виданої ФОП Нижегородовою Г.В. та технічного паспорту б/н від 21.11.2018, виданого ФОП Нижегородовою Г.В.

За наслідком поділу нежитлової будівлі літ. «Ж-1» утворилася нежитлове приміщення фрагменту № І в літ. «Ж-1» загальною площею 167,6 кв.м. та нежитлові приміщення №№1-:27 в літ. «Ж-1» загальною площею 1777,3 кв.м.

До Реєстру внесені реєстраційні зміни.

04.12.2018 - державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним Сергієм Володимировичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав з відкриттям розділу та присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна 101) від 04.12.2018 № 44400785 з відкриття нового розділу об`єкту нерухомого майна нежитлове приміщення № І в літ. «Ж-1» загальною площею 167, 6 кв.м. по вул. Буковй, 34 у м. Харкові за ПрАТ «Українська пивна компанія».

Підставою визначено довідку № 08-11/18 від 21.11.2018, виданої ФОП Нижегородовою Г.В. та технічного паспорту б/н від 21.11.2018, виданого ФОП Нижегородовою Г.В.

В подальшому ПрАТ «Українська пивна компанія» здійснено відчуження вказаної нежитлової будівлі літ. «Ж-1» ТОВ «Батьківщина Інвест» на підставі договору купівлі- продажу № 1850 від 24.05.2019, посвідченого ПН ХМНО Ільїною І.М. (індексний номер рішення: 47036915, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Згодом ТОВ «Батьківщина Інвест» здійснено відчуження вказаної нежитлової будівлі літ. «Ж-1» ПрАТ «Українська пивна компанія» на підставі договору купівлі-продажу № 3408 від 16.08.2019, посвідченого ПН ХМНО Ільїною І.М. (індексний номер рішення: 48269342, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Крім того, 18.09.2019 - зареєстровані зміни: нежитлове приміщення № І в літ. «Ж-1» загальна площа 167,6 кв.м. змінено на нежитлову будівлю літ. «Ж1-1», загальна площа 167,6 кв.м. Реєстраційну дію проведено державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряном Гамлетом Аветіковичем (індексний номер рішення: 48737757, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Підставою визначено довідку № 09-09/19 від 17.09.2019, виданої ФОП Нижегородовою Г.В. та технічного паспорту б/н від 17.09.2019, виданого ФОП Нижегородовою Г.В.

Отже, за твердженням позивача, ПрАТ «Українська пивна компанія» здійснюється поділ такого об`єкту нерухомого майна та подальше його протиправне відчуження третім особам з метою виникнення у спірних правовідносинах добросовісного набувача, збільшення ланцюга угод по відчуженню майна та кількості набувачів, з метою легалізації самочинного будівництва на території міста Харкова.

Також, 04.12.2018 - державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним Сергієм Володимировичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав з відкриттям розділу та присвоєнням реєстраційного номеру об`єкту нерухомого майна 101) від 04.12.2018 № 44399996 з відкриття нового розділу об`єкту нерухомого майна нежитлові приміщення №№ 1-:-27 в літ. «Ж-1» загальною площею 1777,3 кв.м. по вул. Буковй, 34 у м. Харкові зареєстровані за ПрАТ «Українська пивна компанія».

Підставою визначено висновок № 08-11/18 від 21.11.2018, виданої ФОП Нижегородовою Г.В. та технічного паспорту б/н від 21.11.2018, виданого ФОП Нижегородовою Г.В., договір купівлі-продажу б/н від 26.07.1999.

Отже, як зазначає позивач, ПрАТ «Українська пивна компанія» з 24.03.2014 по теперішній час використовує земельну ділянку площею, орієнтовно, 0,4107 та за адресою: м. Харків, вул. Букова, 34 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель: літ. «Ж1-1», нежитлових приміщень №№ 1-:-27 в літ. «Ж-1», літ. «У-1» без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу.

Крім того позивач вказує, що обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці площею, орієнтовно 0,4107 га за адресою: м. Харків, вул. Букова, 34 розташовані літ. «Ж1-1», нежитлові приміщення №№ 1-:-27 в літ. «Ж-1». літ. «У-1», право власності на які зареєстроване за ПрАТ «Українська пивна компанія».

Враховуючи вищевикладене, Харківська міська рада вважає, що ПрАТ «Українська пивна компанія» фактично використовує земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м. Харкова за адресою: м. Харків, вул. Букова, 34 під нежитловими будівлями літ. «Ж1-1», нежитловими приміщеннями №№ 1-:27 в літ. «Ж-1» та літ. «У-1» шляхом її самовільного зайняття, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом про скасування державної реєстрації проведених змін та визнання недійними договорів купівлі-продажу.

Відповідач 1 проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту щодо скасування державної реєстрації прав, в той час, як належним способом захисту в даному випадку є скасування рішення про державну реєстрацію. Також у поданому відзиві відповідач зазначає, що даний спір відноситься до публічно-правового спору та має розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Крім того відповідач вказує на те, що позивачем не доведено підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Відповідач 2 проти позову заперечує, посилаючись на не доведення позивачем підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1850 від 24.05.2019 року. Також у поданому відзиві відповідач зазначає, що даний спір відноситься до публічно-правового спору та має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Щодо заперечень відповідачів стосовно не підвідомчості даного спору господарському суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав.

Предметом даного спору є вимога позивача про скасування реєстраційних дій, які за твердженням Харківської міської ради проведені з порушенням норм чинного законодавства.

Визначальним для встановлення обставин юрисдикційності у даному спорі є з`ясування питання наявності спору про цивільне право.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (абзац 1 пункту 2 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 цього Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, де суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (переважно майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 7 статті 16 Закону визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини у сфері державної реєстрації виникають виключно між суб`єктом звернення на вчинення реєстраційних дій як власником або володільцем майна та державним реєстратором як суб`єктом, уповноваженим на здійснення реєстраційних дій. При цьому правовідносини, які виникають між цими суб`єктами, носять публічний характер, оскільки мають на меті підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Однак, якщо внаслідок посвідчення набуття, переходу або припинення речового права особою шляхом вчинення певних реєстраційних дій на майно порушуються права та/або інтереси інших осіб публічного або приватного права, то правовідносини втрачають публічний характер.

Оскільки метою оскарження реєстраційних дій особою, яка вважає, що вчиненими стосовно власника або володільця майна реєстраційними діями порушено її права та/або інтереси, є припинення такого набутого речового права, то спір набуває приватноправового характеру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 806/1640/17.

Спір у даній справі не можна вважати спором між учасниками публічно - правових відносин, оскільки Державні реєстратори, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не мали публічно - правових відносин саме з позивачем та прийняті ними рішення про державну реєстрацію нерухомого майна впливають на права позивача щодо розпорядження ним земельною ділянкою, яка є комунальною власністю міста, на якій розміщено об`єкт нерухомості відповідача 1.

При цьому, метою звернення із цим позовом позивачем зазначено захист порушених інтересів держави в особі Харківської міської ради у сфері земельних відносин, оскільки реєстрація державними реєстраторами нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку не передавалась, та набуття такого майна як нерухомого у власність свідчить про наявність майнового інтересу Харківської міської ради як власника земельної ділянки.

Таким чином, спір у цій справі має приватноправовий характер як такий, що фактично спрямований на припинення речового права відповідача 1 на нерухоме майно та стосується права органу місцевого самоврядування на земельну ділянку, у зв`язку із набуттям відповідачем 1 права власності на нерухоме майно, а тому повинен вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Крім того, слід зазначити, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника майна, а також в інших спорах, які виникають з майнових відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору підвідомчі господарським судам.

Аналогічна позиція була викладена в постанові Верховного Суду по справі № 923/236/19 від 27.11.2019 року.

Щодо позовних вимог позивача про скасування державної реєстрації, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обґрунтування скасування державної реєстрації прав на нежитлову будівлю літ. "Ж-1" по АДРЕСА_1 посилається на те, що під час здійснення зазначеної реєстраційної дії було змінено загальну площу будівлі на 1994.9 кв.м. шляхом реконструкції.

Проте відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для здійснення реєстраційної дії 14.11.2018 року зазначено довідку, серія та номер 193, видану 06.11.2018 року, видану ТОВ "АМРА ГРУП" та технічний паспорт, серія та номер б/н, виданий 06.11.2018 року, виданий ТОВ "АМРА ГРУП".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду вищезазначену довідку та технічний паспорт виданий 06.11.2018 року, на спірний об`єкт не надано.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Згідно із п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації прав.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації

В силу вимог ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" проведенню державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна має передувати прийняття його до експлуатації

Частиною 2 ст. 18 Закону визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок № 1127).

Відповідно до п. 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

При цьому, у силу ч. 1 ст. 27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном: державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, та акт приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Так, згідно п. 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461, зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього. Таким чином, ці два документи законодавець відносить до правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначених у п. 14 ч. 1 ст. 27 Закону.

Пунктом 41 Порядку № 1127 унормовано, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

В даному випадку, у суду відсутня можливість встановити за рахунок чого було збільшено площу будівлі, оскільки матеріали справи не містять та в свою чергу позивачем не надано, ані технічного паспорту, ані довідки, які стали підставою для вчинення оскаржуваної реєстраційної дії.

Пунктом 3.21 ДБН А.2.2-3-2014, визначено, що реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, в наслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його технікоекономічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Тобто вищенаведеною нормою визначено, що реконструкція це перебудова вже введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва.

Крім того, суд зауважує, що з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вбачається, що площа спірної будівлі була змінена саме за рахунок проведення реконструкції, оскільки відповідна інформація відсутня у вказаному витягу.

Інших доказів, що підтверджували б збільшення площі будівлі саме за рахунок її реконструкції позивачем до суду не надано.

Щодо посилань позивача на п. 14 ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яким передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

За твердженням позивача, під "інший документ" в п. 14 вищезазначеного Закону можна віднести декларацію про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат готовності.

Проте суд зауважує, що вищезазначені твердження є лише припущеннями позивача без посилань на відповідні норми законодавства.

Оскільки п. 14 ч. 1 ст. 27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не містить чіткого посилання, що інші документи це саме декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат готовності.

Таким чином, позивачем належними та достатніми доказами не доведено, що державну реєстрацію прав (індексний 14.11.2018) на нежитлову будівлю літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові за ПрАТ Українська пивна компанія проведено з порушенням норм чинного законодавства.

Щодо позовної вимоги позивача стосовно скасування реєстраційної дії про поділ спірного майна від 01.12.2018 року, суд зазначає наступне.

В даному випадку, в матеріалах справи наявний висновок ФОП Нижегородова Г.В. від 21.11.2018 року № 08-11/18, відповідно до якого за технічними показниками об`єкт нерухомого майна може бути поділено згідно виготовлених технічних паспортів та порядку користування.

Відповідно до п. 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (із змінами) (далі-Порядок), державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подаються:

- документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його поділу або об`єднання (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

- документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків, коли об`єкт нерухомого майна створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення.

- технічний паспорт на новостворений об`єкт нерухомого майна;

- документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків поділу або об`єднання таких об`єктів нерухомого майна, як квартира, житлове або нежитлове приміщення тощо).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.

У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Отже нормами законодавства передбачено можливість поділу об`єкта нерухомого майна, який створюється шляхом поділу або об`єднання без проведення будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення.

В даному випадку позивачем не надано доказів того, що поділ спірного нерухомого майна було здійснено з проведенням будівельних робіт, які потребують отримання дозволу на їх проведення, у зв`язку з чим посилання позивача на необхідність введення в експлуатацію зазначеного майна під час поділу є безпідставним.

Таким чином, в даному випадку, позивачем не надано належних та достатніх доказів того, що поділ спірного нерухомого майна було проведено з порушенням норм чинного законодавства.

Щодо подальших реєстраційних дій, які позивач просить суд визнати недійсними, а саме рішення про державну реєстрацію № 44400785 від 04.12.2018 року, рішення про державну реєстрацію № 4439996 від 04.12.2018 року та рішення про державну реєстрацію № 3147320 від 07.12.2018 року, суд зазначає наступне.

Як зазначає у позовній заяві позивач, вищезазначені реєстраційні дії підлягають скасуванню, у зв`язку з незаконним (на думку позивача) поділом спірного нерухомого майна.

Проте, як вже було встановлено судом вище, в матеріалах справи відсутні докази незаконності проведення реєстраційної дії щодо поділу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Судом кожній стороні судом була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Як зазначалось вище, суд процесуальним законом позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

В свою чергу позивачем не надано до суду жодного обґрунтування незаконності проведення вказаних реєстраційних дій та яким саме нормам законодавства вони суперечать.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, суд зазначає наступне.

В даному випадку позивач просить суд:

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 1850 від 24.05.2019, укладений між ПрАТ Українська пивна компанія та ТОВ Батьківщина Інвест щодо продажу нежитлового приміщення № І в літ. Ж-1 по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ільїною І.М.;

- Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 3408 від 16.08.2019, укладений між ПрАТ Українська пивна компанія та ТОВ Батьківщина Інвест щодо продажу нежитлового приміщення № І в літ. Ж-1 по вул. Буковій, 34 у м. Харкові, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Ільїною І.М.

За правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини 3 ст.215 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2 ст.203 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 ст.216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом, не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння.

За змістом частини 3 ст.215 Цивільного кодексу України договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Така правова позиція Верховного Суду зазначена у постанові від 12.03.2018 у справі №910/22319/16 у подібних правовідносинах.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Щодо посилань позивача на те, що право власності на спірну будівлю набуто відповідачем 1 з порушенням норм чинного законодавства, оскільки саме по собі проведення реєстраційних дій не призводить до виникнення права власності, суд зазначає наступне.

Як вбачається з п. 1.2 договору купівлі-продажу від 24.05.2019 року, майно (нежитлові приміщення № І в літ. "Ж-1" загальною площею 167,6 кв.м., яке розташоване за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Букова (вул. Прудянська; вул. Заводу Комсомолець), буд. 34) належить продавцю (ПрАТ "Українська пивна компанія") на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 26.07.1999 року.

Тобто в даному випадку, підставою набуття права власності на спірні приміщення є не проведення оскаржуваних позивачем реєстраційних дій, а договір купівлі-продажу 1999 року.

Докази визнання недійсним договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 26.07.1999 року в матеріалах справи відсутні.

Подальше відчуження ТОВ "Батьківщина Плюс" на користь ПрАТ "Українська пивна компанія" об`єктів нерухомого майна (нежитлові приміщення № І в літ. "Ж-1" загальною площею 167,6 кв.м., яке розташоване за адресою: Харківська область, м. Харків, вул. Букова (вул. Прудянська; вул. Заводу Комсомолець), буд. 34) відбулось на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 24.05.2019 року.

Таким чином, виникнення права власності за оскаржуваними договорами, відбулось не на підставі проведених реєстраційних дій, які оскаржує позивач, а на підставі нотаріально посвідчених договорів.

Крім того, суд зазначає, що вимоги про визнання недійсними договорів позивачем заявлені, як похідні від вимог про скасування державної реєстрації, в той час, як суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування реєстраційних дій та відповідно відмову в задоволенні позову в цій частині.

Також суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення (рішення у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011, "Кривенький проти України" від 16.02.2017).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав для визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними, а також не обґрунтовано жодними належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Харківської міської ради (, 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7);

Відповідач 1 - Приватне акціонерне товариство "Українська пивна компанія" (61022, м. Харків, проспект Незалежності, 7, кв. 264, );

Відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю "БАТЬКІВЩИНА ІНВЕСТ" (49038, м. Дніпро, вул. Столярова, 1, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Печенізька районна державна адміністрація Харківської області державний реєстратор Гаспарян Гамлет Аветікович, державний реєстратор Зоткін Сергій Володимирович (62801, Харківська область, смт Печеніги, вул. Незалежності, 48, ).

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "17" серпня 2021 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/1092/21