УХВАЛА

м. Київ

10.08.2021Справа № 910/11768/19 (910/6116/20)

За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд", Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання рішень загальних зборів учасників товариства та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в межах справи 910/11768/19

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача Іваницький С.С. - адвокат ОСОБА_1

від відповідача 1 Шевчук О.І. - предст. за дов.,

від відповідача 2 не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні судді Паська М.В. перебуває справа № 910/11768/19 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" (ідентифікаційний код 33427566).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 передано справу № 910/6116/20 за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/11768/19.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017) загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

19.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" надійшов відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.08.2021.

У судовому засіданні розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

В поданій позовній заяві ОСОБА_1 (надалі - позивач) просить суд визнати недійсними рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд" № 3/19 від 16.08.2019 року та скасувати державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із зміною в установчих документах товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд", реєстраційний запис № 0082299, вчиненої 31.07.2019 року державним реєстратором Печерської районної в місті Києві державної адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не приймав участі у загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Моноліттрансбуд", які відбулися 16.08.2019, а також не був запрошений на них.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про неможливість її задоволення, у зв`язку з її не обґрунтованістю та просив суд відмовити в її задоволенні та застосувати строк позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як стверджує представник ТОВ "Моноліттрансбуд" на момент проведення оскаржуваних загальних зборів, ОСОБА_1 не був учасником Товариства.

Великою Палатою Верховного Суду в п. 55 постанови від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15 було зазначено, що заява учасника про його виведення зі складу учасників товариства не є правочином, а учасник таким шляхом лише повідомляє товариство про відчуження частки.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду в п. п. 29-35 постанови від 01.10.2019 у справі № 909/1294/15, встановлено, що справжність підпису ОСОБА_1 на заяві про вихід зі складу учасників підтверджено висновками судових почеркознавчих експертиз від 27 квітня 2015 року № 177 Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України в Івано-Франківській області та від 16 червня 2015 року № 8263/8264/15-32 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Суди обґрунтовано спростували твердження позивача про порушення положень Закону України "Про господарськи товариства" під час скликання і проведення загальних зборів учасників ТОВ "Моноліттрансбуд" 13 травня 2014 року, оскільки ОСОБА_1 був не тільки засновником та учасником товариства із часткою в його статутному капіталі 100 %, а й головою зборів, а тому скликання позачергових зборів та їх проведення входило до його обов`язків, а також, що суди дійшли правильних висновків про необов`язковість нотаріальної форми заяви про вихід учасника із товариства з обмеженою відповідальністю.

Таким чином, Верховний Суд встановив, що сторони не дотрималися певних вимог для правильного оформлення переходу права власності на корпоративні права. Тобто, наслідком скасування державної реєстрації стало саме порушення процедури укладення правочину, а не незаконність дій позивача щодо виходу зі складу учасників Товариства.

Враховуючи те, що Велика Палата Верховного Суду встановила необов`язковість нотаріальної форми заяви про вихід учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, що справжність підпису ОСОБА_1 на цій заяві встановлено експертизою та судами, і ОСОБА_1 не відкликав подану товариству заяву про вихід зі складу учасників (засновників), ця заява про вихід зі складу учасників ТОВ "Моноліттрансбуд" є дійсною.

Також, суд звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду висловлену в постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/7674/18.

Так, Велика Палата зазначила: "6.9. Реалізація права на вихід зі складу учасників товариства законодавчо не пов`язується ні з рішенням загальних зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству.

6.10. З огляду на наведені вище норми, право на вихід з товариства у відповідний період було законодавчо врегульовано як безумовне суб`єктивне право учасника, яке не залежало від згоди товариства чи інших його учасників та реалізація якого мала наслідком припинення участі в товаристві.

6.11. Тобто вихід з товариства є одностороннім правочином його учасника, вчиненим у письмовій формі у вигляді заяви про вихід з товариства, підписаної учасником.

6.12. Такий правочин, хоч і вчиняється за волевиявленням однієї особи, спричиняє юридичні наслідки для інших осіб, зокрема, виникнення у товариства обов`язку виплатити колишньому учаснику вартість його частки у встановлений строк. Тому неодмінною умовою для реалізації учасником вчиненого ним волевиявлення на припинення участі в товаристві є повідомлення товариства про прийняте рішення.

6.13. Відтак, вихід з товариства є безпосередньою дією учасника, спрямованою на припинення корпоративних відносин з товариством з ініціативи учасника товариства, вчинення якої реалізується учасником шляхом подання до товариства заяви в письмовій формі, підписаної учасником.

6.14. У зв`язку із цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв`язку."

Аналогічними є висновки Верховного Суду висловлені в постановах від 08.10.2020 року у справі 91 1/1888/18, від 02.10.2019 у справі № 127/16567/17.

Тобто, з аналізу вищевказаного, логічним є висновок, що незважаючи на законність чи незаконність рішення загальних зборів учасників, в якому відображено було перехід корпоративних прав ОСОБА_1 до нового їх власника, заява ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників ТОВ "Моноліттрансбуд", вчинена особисто позивачем, відображає його волю на розпорядження належними йому корпоративними правами та є дійсною.

З огляду на що, відповідно до зробленої заяви та керуючись роз`ясненнями Великої Палати Верховного Суду викладеними в Постанові від 07.04.2020 року по справі № 910/7674/18, ОСОБА_1 не є учасником ТОВ "Моноліттрансбуд" з моменту подачі ним заяви про вихід зі складу учасників ТОВ "Моноліттрансбуд", а саме з 13.05.2014 року.

Також, суд бере до уваги те, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, єдиним учасником ТОВ "Моноліттрансбуд" з 31.07.2019 року, і по сьогоднішній день, є Компанія "АБЯТ ДЖЕНЕРАЛ ТРЕЙДІНГ ФЗЕ" (ABYAT GENERAL TRADING FZE).

Правочин на підставі, якого до Компанії "АБЯТ ДЖЕНЕРАЛ ТРЕЙДІНГ ФЗЕ" (ABYAT GENERAL TRADING FZE) перейшли корпоративні права ТОВ "Моноліттрансбуд" у судовому порядку недійсним не визнавався та не оспорюється ніким, а отже є чинним.

Отже, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про скасування державної реєстрації, без визнання недійсними правочинів на підставі, яких вона проведена не є належним способом захисту порушених прав.

Більш того, враховуючи те, що ОСОБА_1 з моменту подачі заяви про вихід зі складу учасників ТОВ "Моноліттрансбуд", не являється власником корпоративних прав цього Товариства, обґрунтовувати незаконність прийнятих загальними зборами учасників рішень порушенням вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів, позбавленням учасника можливості взяти участь у загальних зборах, порушенням прав чи законних інтересів учасника рішенням загальних зборів, він не може. Оскільки, всі прийняті загальними зборами учасників ТОВ "Моноліттрансбуд" рішення, жодним чином не впливають на його права та інтереси, оскільки це Товариство жодного відношення до нього немає.

"Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову." - саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в своїй постанові від 12.02.2020 року по справі № 916/1253/19.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у наступних своїх постановах, а саме від 15.01.2020 року у справі № 924/645/18, від 08.10.2020 року у справі № 91 1/1888/18, від 22.10.2020 року у справі № 912/3551/19.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

При цьому, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, а роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ["Cantoni v. Frace", заява № 17862/91, §31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, §65)].

Крім того, суд керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити в задоволенні позову повністю.

2.Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 18.08.2021.