ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2021 року Справа № 918/859/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Петухов М.Г. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.05.2021 у справі №918/859/20

за позовом: Керівника Рівненської місцевої прокуратури (33000, м. Рівне, вул. Гарна, 29, ) в інтересах держави

до: Рівненської міської ради ( )

Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" ( )

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації

за участю представників сторін:

прокурора - Кректун О.А.

відповідача-1 - не з"явився

відповідача-2 - Крук А.С.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.05.2021 у справі №918/859/20 позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Рівненської міської ради №7268 від 27.02.2020, а саме в частині: пункт 1 Рішення "Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Романа Шухевича, 1 Товариству з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір - 4" в оренду на 49 років для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури)"; пункт 3 Рішення "На підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2019 передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір- 4" в оренду на 49 років земельну ділянку площею 10 000 м.кв. на вул. Романа Шухевича, 1 з к.н. :01:013:0357 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури). Земельну ділянку передати за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади міста Рівного, вилучених відповідно до п.2 цього рішення".

Визнано недійсним Договір оренди земельної ділянки площею 10 000 кв.м у Рівному по вул. Романа Шухевича, 1 з к.н. :01:013:0357, укладений 09.06.2020 між Рівненською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4".

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір -4" () та Рівненської міської ради () на користь прокуратури Рівненської по 2102,00 грн. судового збору з кожного.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір -4" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить суд апеляційну скаргу задоволити, прийнявши нове рішення, яким у позові відмовити. Призначити у справі №918/859/20 експертизу з питань землеустрою на вирішення якої поставити питання: Чи відповідає розроблена документація із землеустрою на земельну ділянку площею 10000 кв.м. на вул.Романа Шухевича, 1, що у м.Рівному та її затвердження рішенням Рівненської міської ради за №7268 від 27.02.2020 вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? Проведення експертизи просить доручити Вінницькому відділенню Київського НДІСЕ (21007, м. Вінниця, вул. Батозька, 1).

Вважає, що судове рішення постановлене із неправильним застосуванням норм матеріального та з порушеннями норм процесуального права; за недоведеністю обставин, що мають значення для справи та які суд першої інстанції вважає встановленими; з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також те, що рішення не містить обґрунтування обставинам справи.

Скаржник посилається на ч.1, абз. 2 ч. 2 ст. 134 ЗК України і доводить, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Спірна земельна ділянка, відповідно до категорій, наведених у Земельному кодексі України (ст. 19) відноситься до земель житлової та громадської забудови та передавалась в оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади м. Рівне, що не заперечується прокурором.

Вважає, що надання оспорюваним рішенням в оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:013:0357 відбулось з дотриманням вимог Земельного кодексу України та не потребувало проведення земельних торгів.

Звертає увагу, що TOB "Правильний вибір-4" є власником об`єкту незавершеного будівництва з державною реєстрацією цього права, а відповідно мав право набувати земельну ділянку у користування відповідно до договору оренди землі. Прямої заборони у реалізації цього права нормативні акти не містять, а прокурором не доведено порушення у визначенні площі землі для об`єкту, що перебуває у власності товариства.

Вважає, що прокурором не доведено, що розмір земельної ділянки для обслуговування об`єкту незавершеного будівництва, який існував до його відчуження перевищує необхідні допустимі норми.

Таким чином доводи, наведені прокурором у позові щодо незаконності рішення Рівненської міської ради №7268 від 27.02.2020 та необхідності його скасування, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах законодавства.

Позовна вимога про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 10 000 м2 у м. Рівне по вул. Романа Шухевича, 1 з к.н. :01:013:0357, укладеного 09.06.2020 між Рівненською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення, будь-яких доказів недійсності договору прокурором у позовній заяві не наведено, вказана позовна вимога теж є необґрунтованою.

Скаржник доводить про відсутність доказів щодо повноваження прокурора для звернення до суду. Вважає, що судом не враховано та відповідно порушено норми процесуального права не перевірено обґрунтованість позову прокурора та заперечення відповідачів на вказані обставини.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.05.2021 у справі №918/859/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.08.2021 об 16:00 год.; запропоновано прокурору та відповідачу 1 - у строк до 20.07.2021 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Також роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріалами справи стверджується, що ухвала суду від 29.06.2021 була отримана учасниками справи, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Відповідно до ухвали від 09.08.2021 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.05.2021 у справі №918/859/20 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Гудак А.В., суддя Петухов М.Г.

10.08.2021 через канцелярію Північного західного апеляційного господарського суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" було подано письмові пояснення.

10.08.2021 Рівненська міська рада подала клопотання про розгляд справи без участі повноважного представника.

У судовому засіданні 10.08.2021 представник відповідача-2 просив суд залишити без розгляду клопотання про призначення експертизи у даній справі, викладене у апеляційній скарзі. Колегія суддів з урахуванням пояснень апелянта, вирішила залишити без розгляду клопотання про призначення експертизи у даній справі.

Відповідач-2 в судовому засіданні повністю підтримав вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі і письмових поясненнях та надав усні пояснення щодо суті спору. Прокурор заперечила доводи апеляційної скарги та надала свої пояснення щодо суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, та те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, стосовно дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення прокурора та відповідача-2, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Релігійна громада Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Рівне володіла земельною ділянкою площею 1,34 га на підставі державного акту на право постійного користування землею серії РВ 00228 від 24.06.1999 /а.с. 68 у т.1/.

Рішенням Рівненської міської ради від 12.09.2019 №6534 було надано Релігійній громаді Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної церкви (Православна церква України) міста Рівне згоду на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки на вул.. Романа Шухевича, 1 (кадастровий номер :01:013:0314), яка перебуває в постійному користуванні в релігійної громади Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної церкви (Православна Церква України) міста Рівне (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2019, індексний номер витягу - 175590668) для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (для будівництва храму), на такі земельні ділянки: земельна ділянка № 1 площею 3 400 м.кв.; земельна ділянка № 2 площею 10 000 м.кв. /а.с. 74 у т. 1/.

Рішенням Рівненської міської ради від 24.10.2019 №6747 було погоджено Релігійній громаді Всіхсвятської парафії Рівненської Єпархії Української Православної церкви (Православна Церква України) міста Рівне технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки площею 13 400 м.кв. на вул. Романа Шухевича, 1 (кадастровий номер :01:013:0314), яка перебуває в постійному користуванні в Релігійної громади Всіхсвятської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православна Церква України) міста Рівне (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2017 № 21888179) для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (для будівництва храму), такі земельні ділянки: земельна ділянка № 1 площею 3400 м.кв.; земельна ділянка № 2 площею 10 000 м.кв. /а.с. 75 у т.1/.

В результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0314 площею 1,3400 га на підставі розробленої КП "Графос" технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій Релігійної громади Всіхсвятської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) у м. Рівному на вул. Р.Шухевича, 1, утворилися такі земельні ділянки: земельна ділянка №1 площею 3 400 м.кв. з кадастровим номером :01:013:0356; земельна ділянка № 2 площею 10 000 м.кв. з кадастровим номером :01:013:0357.

Також інформація щодо поділу вищевказаної земельної ділянки наявна в публічному доступі - Публічній кадастровій карті України, з якої вбачається, що земельні ділянки з кадастровими номерами :01:013:0357 та :01:013:0356 утворилися внаслідок поділу земельної ділянки з к.н. :01:013:0314. Відповідно земельна ділянка з к.н. :01:013:0314 позначена в Публічній кадастровій карті України як архівна.

13.11.2019 між Релігійною громадою Всіхсвятської парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" укладено договір №1816 купівлі-продажу незавершеного будівництва, будинку настоятеля, відсоток готовності - 15%, що знаходиться за адресою: м. Рівне вул. Романа Шухевич, 1, що розташований на земельній ділянці площею 1 га. Кадастровий номер :01:013:0357.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності об`єкт нерухомого майна від 13.11.2019 №188669624 незавершене будівництво будинку настоятеля з реєстраційним номером 101 перебуває у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" номер запису про право власності 34132025, дата державної реєстрації 13.11.2019 /а.с. 50 у т.1/.

24.12.2019 року прийнято рішення Рівненської міської ради №6963, яким, на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2019 №1816, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 10000 м.кв. у м.Рівне на вул. Романа Шухевича, 1 в оренду на сорок дев`ять років для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури). Вирішено земельну ділянку відвести за рахунок земель, які перебувають у постійному користуванні в Релігійної громади Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Рівне (нотаріально засвідчена заява на вилучення земельної ділянки від 13.11.2019 № 1821).

Пунктом 2 даного рішення зазначено, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки провести згідно з вимогами чинного законодавства /а.с. 22 у т.1/.

27.02.2020 Рівненською міською радою прийнято рішення №7268 "Про затвердження проекту землеустрою, припинення права постійного користування земельною ділянкою та передачу ТОВ "Правильний вибір-4" в оренду земельної ділянки на вул. Романа Шухевича, 1, на якій розташовано нерухоме майно", згідно з яким вирішено:

1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Романа Шухевича, 1 Товариству з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" в оренду на сорок дев`ять років для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури).

2. На підставі пункту "а" ст. 141 Земельного кодексу України (добровільна відмова від права користування земельною ділянкою - нотаріально засвідчена заява на вилучення земельної ділянки від 13.11.2019 №1821) припинити право постійного користування земельною ділянкою площею 10 000 кв.м. на вул. Романа Шухевича, 1 (к.н. :01:013:0357), яка перебуває в постійному користуванні в Релігійної громади Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Рівне для будівництва та обслуговування будівель громадських та релігійних організацій (відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 7 листопада 2019 року (індексний номер 187855265).

3. На підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2019 року № 1816 (витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 листопада 2019 року № 34132025) передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" в оренду на сорок дев`ять років земельну ділянку площею 10 000 м.кв. на вул. Романа Шухевича, 1 з кадастровим номером :01:013:0357 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної ринкової інфраструктури) /а.с. 33-35 у т.1/.

Земельну ділянку передати за рахунок земель житлової та громадської забудови комунальної власності територіальної громади міста Рівного, вилучених відповідно до пункту 2 цього рішення /а.с. 23 у т.1/.

На підставі даного рішення, 09.06.2020 між Рівненською міською радою, як Орендодавцем та ТзОВ "Правильний вибір-4", як Орендарем укладено договір оренди землі з кадастровим номером :01:013:0357 (далі по тексту - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури), кадастровий номер земельної ділянки :01:013:0357, яка знаходиться в місті Рівне по вул. Романа Шухевича, 1 /а.с. 24-25 у т.1/.

Відповідно до п.2 Договору в оренду передається земельна ділянка площею 10 000 кв.м.

Згідно п.3 Договору на земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна.

Пунктом 5 Договору визначено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки станом на 13.03.2020 становить 7 071 451,69 грн.

У відповідності до п.8 Договір укладено на 49 років.

За п.9 Договору розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 297 000,97 грн., що становить 4,2% від нормативної грошової-оцінки земельної ділянки.

Пунктом 16 Договору встановлено цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури).

Відповідно до п. 38 цей договір набирає чинності після підписання сторонами та підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін.

Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.06.2020 державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради (номер запису 36955263, індексний номер рішення про державну реєстрацію: 52736600 від 19.06.2020, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Земельна ділянка була передана в оренду ТзОВ "Правильний вибір - 4" за актом приймання-передачі /а.с. 28 у т.1/.

Продаж права оренди на спірну земельну ділянку площею 1 га не здійснювався, у зв`язку із наявністю на земельній ділянці об`єкту нерухомого майна, який перебуває у приватній власності ТзОВ "Правильний вибір-4", а саме: незавершеного будівництва - будинку настоятеля (літ. А-1).

Відповідно до технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва по вул. Романа Шухевича, 1 в м. Рівне, який виготовлений 14.11.2019 замовнику - ТзОВ "Правильний вибір-4", площа його забудови становить 141,5 кв.м. (15% готовності) та відповідно займає земельну ділянку площею 0,01415 га /а.с. 30-65 у т.1/.

Згідно містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №01-М/11 від 22.02.2013, виданих замовнику - релігійній громаді Всіхсвятської парафії Української Православної Церкви Київського патріархату, площа забудови будинку настоятеля становить 122 кв.м.

Прокурор звертаючись до Господарського суду Рівненської області з даним позовом доводить, що Рівненською міською радою передано в оренду не на конкурентних засадах земельну ділянку площею 10000 кв.м., що близько у 71 раз більша від площі землі під об`єктом незавершеного будівництва; земельна ділянка, яка не охоплена площею об`єкту незавершеного будівництва ТзОВ "Правильний вибір - 4", в тому числі необхідною для її обслуговування, підлягає передачі в оренду виключно на конкурентних засадах, а саме продажу на земельних торгах; рішення Рівненської міської ради №7268 від 27.02.2020 прийнято з порушенням ст.ст. 124, 134 Земельного кодексу України, Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Плану зонування території міста Рівного то і відповідно спірний договір оренди земельної ділянки від 09.06.2020, укладений на виконання вказаного рішення є таким, що суперечить вимогам законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним, а за результатами визнання недійсним спірного договору, наявні підстави для скасування державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку, зареєстрованого за ТзОВ "Правильний вибір - 4" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Господарський суд Рівненської області відповідно до оскаржуваного рішення частково задоволив позов і колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Даний спір пов`язаний із реалізацією прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема представництва інтересів держави у суді.

Згідно ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статтей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Передумовою участі органів та осіб, передбачених статтею 53 ГПК України, в господарському процесі у будь-якій із п`яти форм є набуття ними господарського процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 53 ГПК України, можуть звернутися до суду із позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

Так, відповідно до частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Згідно із ч.4 ст.53 ГПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Разом з тим, поняття «інтереси держави», відповідно до Рішення Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999, є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

При цьому, в основі інтересів держави, згідно даного рішення, завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. В п. З зазначеного рішення суд в загальному, не пов`язуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

У резолютивній частині рішення Конституційного Суду України ЛГЗ-рп/99 зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти висновку, що "інтереси держави" (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителі певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами єдиного цілого - "інтересів держави", про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Державний інтерес знаходить свій вияв у підтримці такого стану суспільних відносин, який би повною мірою відповідав конституційним засадам правового регулювання та забезпечував баланс інтересів усіх членів суспільства в їх взаємовідносинах між собою та державою.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 815/724/15).

В контексті правовідносин у даній справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі 915/201/18 від 08.02.2019.

Так, "Суспільний", "публічний" інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу.

Вказане свідчить про наявність передбачених ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва інтересів держави в суді.

Фактично, звернення місцевої прокуратури до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при наданні земельної ділянки комунальної власності у користування та необхідності її повернення власнику - територіальній громаді.

Відповідно до статті 13, 14 Конституції України земля є об`єктом власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земля, як основне національне багатство, що перебуває під охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу.

Спірні правовідносини, пов`язані з наданням земельної ділянки комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес.

Таким чином звернення прокурора до суду із даним позовом є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання набуття права оренди на земельну ділянку із земель комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. Інтерес держави у даному випадку полягає у дотриманні законодавчо встановленого порядку передачі в оренду земельної ділянки, а також у відновленні правового порядку та становища, яке існувало до порушення права Українського народу.

Колегія суддів враховує також, що прокурор звернувся до суду з позовом також і на захист економічних інтересів держави, оскільки земельна ділянка була передана в оренду без проведення земельних торгів.

З урахуванням викладеного, у даному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес, що є належною підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді, а сама позовна заява по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння та користування майном.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної клади.

Колегія суддів вважає, що органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Рівненська міська рада, яка у відповідності до ст. 122 Земельного кодексу України є розпорядником земельних ділянок комунальної власності.

Статтею 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено статус сільських, селищних, міських рад, як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч.ч. 1, 9 ст. 16, ст. 18-1 даного Закону, органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Орган місцевого самоврядування може звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

В даному випадку Рівненська міська рада правильно визначена відповідачем у даній справі, оскільки своїм рішенням і дією вона (на думку прокурора) порушила діючі правила розпорядження земельними ділянками комунальної власності.

Судом враховується, що відсутні інші органи, які мають повноваження на захист інтересів територіальної громади з спірного питання.

Враховуючи вище викладене, прокурор правильно звернувся до суду з позовом в інтересах держави без органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та набув статусу позивача .

Доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються колегією суддів з урахуванням вищевикладеного.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до частини першої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, склади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, зазначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно ч.2 ст. 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Реалізуючи надані Конституцією України та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин, міська рада зобов`язана діяти виключно в межах наданих їй повноважень та в інтересах її територіальної громади, дотримуючись приписів законодавства України у своїй діяльності.

Відповідно до ст. 120 ЗК України в редакції (станом на 13.11.2019- дату державної реєстрації права власності на нерухомий об`єкт) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова норма міститься в статті 377 ЦК України в редакції станом на 13.11.2019.

Таким чином на момент купівлі-продажу, норми ст. 120 ЗК та ст. 377 ЦК прямо передбачали перехід за результатами відчуження до нового власника житлового будинку, будівлі або споруди права користування виключно тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Матеріалами справи підтверджено, що Релігійна громада Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Рівне володіла земельною ділянкою площею 1,34 га на підставі державного акту на право постійного користування землею серії РВ 00228 від 24.06.1999.

В подальшому земельна ділянка площею 1,34 га була поділена на дві земельні ділянки площами 1 га та 0,34 га.

Сформована в результаті поділу спірна земельна ділянка площею 10 000 кв.м. з к.н. :01:013:0357 на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, також перебувала на праві постійного користування в Релігійної громади Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України).

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що на підставі норм ст. 120 ЗК та ст. 377 ЦК України ТзОВ "Правильний вибір 4", як новому власнику незавершеного будівництва гарантоване право на отримання у користування земельної ділянки необхідної для розміщення об`єкту нерухомості та для його обслуговування.

Як вбачається з матеріалів справи 27.02.2020 Рівненською міською радою було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Романа Шухевича, 1 - Товариству з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" в оренду на сорок дев`ять років для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури).

Тобто, спірна земельна ділянка площею 1 га була передана в оренду не для продовження будівництва наявного недобудованого об`єкту нерухомості і його обслуговування, а фактично для здійснення нового будівництва без проведення земельних торгів.

Відповідно до ч.2 ст. 124 ЗК України, в редакції чинній станом на дату прийняття оспорюваного рішення 27.02.2020, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою ст. 134 ЗК України.

Згідно з ч.1, абз.2 ч.2 ст. 134 ЗК України у зазначеній редакції, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 135 ЗК України, у наведеній редакції, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Даною статтею, зокрема, встановлено порядок проведення таких торгів.

Разом з цим, ч.2 ст. 134 ЗК України не передбачає виключення щодо передачі в оренду не на конкурентних засадах земельної ділянки для здійснення нового будівництва, в даному випадку багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури на вільній від забудови землі.

Колегією суддів враховується, що з проханням розробити і затвердити технічну документацію для відведення земельної ділянки в розмірах необхідних для розміщення придбаного недобудованого об`єкту нерухомості та його обслуговування відповідач-2 не звертався. А тому і твердження останнього, що саме площею 1 га йому гарантоване державою право на отримання землі у зв`язку з придбанням недобудованого об`єкту є безпідставним та необґрунтованим.

Як зазначено вище, рішенням Рівненської міської ради №7268 від 27.02.2020 конкретизовано, що спірна земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування як багатоквартирного житлового будинку так і об`єктів торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. Тобто, Рівненською міською радою фактично надано право забудови земельної ділянки площею 1 га іншим об`єктом будівництва, що жодним чином не стосується наявного на земельній ділянці об`єкту - будинку настоятеля, який і перебуває у приватній власності Орендаря.

Судом першої інстанції правомірно зауважено на законодавчо унормований порядок визначення розміру та меж земельних ділянок, необхідних для обслуговування будинків або споруд. Такими нормами є:

1. з 17.04.1992 Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92**", затверджені наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 за N44;

2. з 24.07.1996 Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів, затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 р. N173, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 липня 1996р. за N 379/1404;

3. з 01.01.2006р. Державні будівельні норми "Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005, затверджені наказом Держбуду України від 18.05.2005 N80, надано чинності наказом Держбуду України від 28.09.2005 N 175.

Однак, даними нормами відповідачі у справі знехтували.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що земельна ділянка, яка не охоплена площею об`єкту незавершеного будівництва ТзОВ "Правильний вибір 4", в тому числі необхідною для її обслуговування, у зв`язку з припиненням права постійного користування нею Релігійної громади Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України), підлягає передачі в оренду виключно на конкурентних засадах, а саме продажу на земельних торгах.

Отже, Рівненська міська рада та ТзОВ "Правильний вибір-4" в порушення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України ототожнили земельну ділянку для обслуговування та експлуатації наявного об`єкту нерухомого майна із земельною ділянкою для нового будівництва багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, право оренди якої підлягає продажу на земельних торгах.

Враховуючи те, що відповідач-2 мав на меті отримати земельну ділянку для нового будівництва для чого і отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою, який в подальшому і був затверджений радою, то визначити в якому розмірі земельна ділянка за гарантією держави може бути надана відповідачу - 2 можливо лише шляхом розроблення проекту землеустрою з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил за замовленням останнього.

Отже, надання земельної ділянки загальною площею 10000 кв.м. для здійснення нового будівництва, без проведення аукціону свідчить про порушення Рівненською міською радою положень статей 124,134 Земельного кодексу України.

Крім того, згідно висновку №01-11/58 від 23.01.2020 про погодження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, виданого Управлінням містобудування та архітектури виконкому Рівненської міської ради, земельна ділянка відповідно до плану зонування території міста Рівного знаходиться в громадсько-діловій зоні районного значення Д-2. До переважних видів використання територій у зоні Д-2 відносяться торгівельні центри, а до умовно-допустимих - розважальні заклади.

Проте, згідно Плану зонування території міста Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради №1421 від 22.12.2011, в переважних, допустимих та умовно допустимих видах використання земельної ділянки в громадсько-діловій зоні районного значення Д-2 не передбачено будівництва багатоквартирних житлових будинків.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Згідно ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. План зонування території розробляється з метою створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, забезпечення захисту територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, запобігання надмірній концентрації населення і об`єктів виробництва, зниження, рівня забруднення навколишнього природного середовища, охорони та використання територій з особливим статусом, у тому числі ландшафтів, об`єктів історико-культурної спадщини, а також земель сільськогосподарського призначення і лісів та підлягає стратегічній екологічній оцінці. План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації. План зонування території затверджується на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради протягом 30 днів з дня його подання

У пунктах 1.1 та 1.4 глави 5 "Планувальні обмеження та їх використання" вищевказаного Плану зонування території міста Рівного, передбачено, що рішення щодо забудови та використання земельних ділянок приймаються з рахуванням планувальних обмежень, що встановлені Планом зонування території, які діють у межах зон, кварталів та поширюються на всі будинки, споруди, земельні ділянки, інші об`єкти нерухомості цих зон та кварталів незалежно від форм власності.

Для кожної земельної ділянки дозволяється таке використання, яке відповідає видам забудови та режиму використання територій з відповідними планувальними обмеженнями. Якщо земельна ділянка розмішується в зоні дії кількох планувальних обмежень, до неї застосовуються всі види обмежень та режимів використання територій або найбільш жорсткий з цих режимів.

Згідно ч.3 ст. 123 ЗК України підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 14 ст. 123 ЗК України встановлено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Рівненська міська рада не мала права передавати в оренду земельну ділянку для будівництва багатоквартирного житлового будинку в громадсько-діловій зоні районного значення Д-2, оскільки, місце розташування земельної ділянки, яка відводилася в оренду для будівництва багатоповерхового житлового будинку, не відповідає вимогам містобудівної документації - Плану зонування території міста Рівного.

Рівненська міська рада, прийнявши рішення про передачу в оренду спірної земельної ділянки з к.н. :01:013:0357 для будівництва багатоповерхового житлового будинку, фактично змінила її вид використання, а саме, всупереч вимогам Плану зонування території міста Рівного, віднесла земельну ділянку як до громадської так і до житлової зони.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не оспорюється припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 10000 кв.м. к.н. :01:013:0357 по вул. Романа Шухевича, 1, яка належала Релігійній громаді Всіхсвятської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Рівного. Враховано при цьому, що відповідно до ч.3,4 ст. 142 ЗК України добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є правом землекористувача.

Відповідно до статті 21 Цивільного Кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Рішення Рівненської міської ради №7268 від 27.02.2020 в частині затвердження проекту землеустрою та передачі в оренду ТзОВ "Правильний вибір - 4" земельної ділянки площею 10 000 кв.м. з к.н. :01:013:0357 по вул. Романа Шухевича, 1 прийнято з порушенням вимог ст.ст. 124, 134 ЗК України, вимог Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Плану зонування території міста Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради №1421 від 22.12.2011, тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди землі від 09.06.2020, укладеного між Рівненською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За частиною першою і другою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як встановлено вище, Рівненська міська рада при затвердженні проекту землеустрою та передачі в оренду ТзОВ "Правильний вибір - 4" земельної ділянки площею 10 000 кв.м. з к.н. :01:013:0357 по вул. Романа Шухевича, 1 у м.Рівне діяла з порушенням закону, тому договір оренди земельної ділянки від 09.06.2020, укладений на виконання вказаного рішення є таким, що суперечить вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним. Даний договір не є нікчемний (оскільки його недійсність не встановлена законом), а є недійсним - оспорюваним.

З урахуванням встановлених обставин справи прокурором доведено належними та допустимими доказами неправомірність п.п. 1,3 рішення Рівненської міської ради №7268 від 27.02.2020 та в подальшому укладеного договору оренди земельної ділянки площею 10 000 кв.м. з к.н. :01:013:0357, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині.

Однак, не підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку, зареєстрованого за ТзОВ "Правильний вибір - 4" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, чинна редакція закону встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про визнання недійсними документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію права (п.п. 1,3 рішення Рівненської міської ради №7268 від 27.02.2020, укладений договір оренди земельної ділянки від 09.06.2020), то задоволення цих вимог і є окремим, самостійним і достатнім способом захисту порушеного права. Обрання і задоволення саме такого способу захисту виключає необхідність і можливість застосування іншого способу захисту (скасування державного реєстрації прав).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Правильний вибір-4" на рішення Господарського суду Рівненської області від 05.05.2021 у справі №918/859/20 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений 13.08.2021

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.