ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021м. ДніпроСправа № 904/2104/19 (904/5657/21)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат, м. Кам`янське, Дніпропетровська область

до Акціонерного товариства Українська залізниця, м. Київ

про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 273 160,78грн.

Без виклику (повідомлення) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 273 160,78грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом серпня 2020 р. за залізничними накладними: №№ 35184340, 44782548, 47399100, 47436324, 47469416, 47562749, 47562756, 47314968, 47314976, 47562764, 47500921, 47500954, 47500988, 44803658, 44803641, 47597562, 44804268, 47403241, 49856966, 49846611, 49846587, 47631916, 32576944, 53777983, 49869324, 47640917, 47584818, 47604509, 47704085, 47620166, 42280370, 42398958, 42447995, 49959356, 47800644, 47808969, 47808951, 47861695, 47861687, 47866413, 47866421, 47825310, 47766720, 47825328, 42490516, 47825336, 35328871, 35328996, 35345339, 35328129, 35328855, 35327543, 35394923, 45038254, 47946868, 45013463, 45013471, 45037512, 45037520, 42750752, 45076882, 35432004, 35432012, 50146091, 45172590, 45172913, 47925995, 47994124, 45076908, 45087798, 42988568, 42988576, 45208550, 45208568, 32837015, 45303286, 45263316, 45263324, 45196656, 45196649, 42873638, 43047562, 45302395, 45302403, 43083187, 50309517, 50309533, 40059644, Акціонерне товариство «Українська залізниця» допустило прострочення термінів доставки вантажів, що визначені статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів. За порушення Відповідачем термінів доставки вантажів, перевезення яких оформлено вищевказаними накладними, позивачем нараховано штраф у загальному розмірі 273 160,78грн.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами. Запропоновано учасникам справи: Відповідачу:- протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відповідно до вимог статей 165, 178 ГПК України відзив на позовну заяву, а його копію з додатками надіслати всім учасникам справи; - у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати відповідну заяву у строк протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; - у 10-ти денний строк з дня отримання від позивача відповіді на відзив (за наявності) надати суду, а також направити всім учасникам справи заперечення з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 167 ГПК України. Позивачу: - у 10-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати суду, а також направити всім учасникам справи відповідь на відзив з урахуванням вимог частин третьої шостої статті 165 та статті 166 ГПК України; Учасникам справи: - при поданні заяв по суті справи надати суду докази на підтвердження дати отримання таких заяв від інших учасників для перевірки судом дотримання строку подачі відповідних заяв, а також докази надсилання на адресу інших учасників справи заяв, що подаються до суду.

07.07.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти нарахованого позивачем штрафу за залізничними накладними №45076908 та №45087798 на загальну суму 4 676,40 грн., посилаючись на відсутність факту прострочення доставки вантажу та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідач просив суд у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір нарахованого штрафу до 50%. Судом відзив прийнято до відома.

Також, 07.07.2021 відповідач подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності, в якій зазначив, що позов може бути пред`явлений упродовж 6 місяців (ч. 4 ст. 315 ГК України, п. 136 Статуту залізниць України), після спливу 45-денного строку, передбаченого для пред`явлення претензій (ч. 2 ст. 315 ГК України), та 45-денного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію (ч. 3 ст. 315 ГК України). Отже, строк звернення до суду з позовом до перевізника про стягнення штрафу, встановлений ст. 315 ГК України, становить 9 місяців з дня видачі вантажу. Враховуючи дату видачі вантажу за спірними залізничними накладними (в період з 03.08.2020 по 30.08.2020), відповідач вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 273 160,78грн. Судом заява відповідача прийнята до розгляду.

16.07.2021 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти контррозрахунку відповідача, посилаючись на те, що за залізничною накладною №45076908 позивачем нарахований штраф в розмірі 2 251,20 грн., а відповідачем невірно вказано розмір штрафу у сумі 2 338,20 грн. Крім того, позивач зазначив, що відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки, Додатку 1 Правил оформлення перевізних документів вантажів про причини затримки вантажу, які дають право на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в графі 49 залізничної накладної. Позивач вказав, що інформація, що міститься в графах 49 залізничних накладних №№ 45087798, 45076908 не відповідає положенням, викладеним в Правилах оформлення перевізних документів, оскільки за змістом приміток, вміщених в графі 49 зазначених перевізних документів, не вбачається вказання на причини затримки вантажу та тривалість цієї затримки. Також, позивач заперечував проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. Крім того, позивач зазначив, що шестимісячний термін для пред`явлення позову до залізниці з приводу прострочення доставки вантажу має обраховуватись упродовж 6 місяців, після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-мІсячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію (15 місяців), що узгоджується з положеннями ст. 315 Господарського кодексу України та ст.ст. 134, 136 Статуту залізниць України, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору. Позивач зазначив, що з урахуванням позиції Верховного суду в складі Касаційного господарського суду у справі № 905/487/19 та фактичного строку подання позовної заяви - 01.06.2021,15-ти місячний строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу в серпні 2020, не сплив. Судом відповідь на відзив прийнята до відома.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Акціонерним товариства "Українська залізниця" (далі - Відповідач) здійснено перевезення вагонів (вантажу) за залізничними накладними: №№ 35184340, 44782548, 47399100, 47436324, 47469416, 47562749, 47562756, 47314968, 47314976, 47562764, 47500921, 47500954, 47500988, 44803658, 44803641, 47597562, 44804268, 47403241, 49856966, 49846611, 49846587, 47631916, 32576944, 53777983, 49869324, 47640917, 47584818, 47604509, 47704085, 47620166, 42280370, 42398958, 42447995, 49959356, 47800644, 47808969, 47808951, 47861695, 47861687, 47866413, 47866421, 47825310, 47766720, 47825328, 42490516, 47825336, 35328871, 35328996, 35345339, 35328129, 35328855, 35327543, 35394923, 45038254, 47946868, 45013463, 45013471, 45037512, 45037520, 42750752, 45076882, 35432004, 35432012, 50146091, 45172590, 45172913, 47925995, 47994124, 45076908, 45087798, 42988568, 42988576, 45208550, 45208568, 32837015, 45303286, 45263316, 45263324, 45196656, 45196649, 42873638, 43047562, 45302395, 45302403, 43083187, 50309517, 50309533, 40059644, одержувач Публічне акціонерне товариство Дніпровський металургійний комбінат (далі - Позивач).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що під час здійснення перевезення вантажів протягом серпня 2020 р. за залізничними накладними: №№ 35184340, 44782548, 47399100, 47436324, 47469416, 47562749, 47562756, 47314968, 47314976, 47562764, 47500921, 47500954, 47500988, 44803658, 44803641, 47597562, 44804268, 47403241, 49856966, 49846611, 49846587, 47631916, 32576944, 53777983, 49869324, 47640917, 47584818, 47604509, 47704085, 47620166, 42280370, 42398958, 42447995, 49959356, 47800644, 47808969, 47808951, 47861695, 47861687, 47866413, 47866421, 47825310, 47766720, 47825328, 42490516, 47825336, 35328871, 35328996, 35345339, 35328129, 35328855, 35327543, 35394923, 45038254, 47946868, 45013463, 45013471, 45037512, 45037520, 42750752, 45076882, 35432004, 35432012, 50146091, 45172590, 45172913, 47925995, 47994124, 45076908, 45087798, 42988568, 42988576, 45208550, 45208568, 32837015, 45303286, 45263316, 45263324, 45196656, 45196649, 42873638, 43047562, 45302395, 45302403, 43083187, 50309517, 50309533, 40059644, Акціонерне товариство «Українська залізниця» допустило прострочення термінів доставки вантажів, що визначені статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажів.

За порушення відповідачем термінів доставки вантажів, перевезення яких оформлено накладними №№ 35184340, 44782548, 47399100, 47436324, 47469416, 47562749, 47562756, 47314968, 47314976, 47562764, 47500921, 47500954, 47500988, 44803658, 44803641, 47597562, 44804268, 47403241, 49856966, 49846611, 49846587, 47631916, 32576944, 53777983, 49869324, 47640917, 47584818, 47604509, 47704085, 47620166, 42280370, 42398958, 42447995, 49959356, 47800644, 47808969, 47808951, 47861695, 47861687, 47866413, 47866421, 47825310, 47766720, 47825328, 42490516, 47825336, 35328871, 35328996, 35345339, 35328129, 35328855, 35327543, 35394923, 45038254, 47946868, 45013463, 45013471, 45037512, 45037520, 42750752, 45076882, 35432004, 35432012, 50146091, 45172590, 45172913, 47925995, 47994124, 45076908, 45087798, 42988568, 42988576, 45208550, 45208568, 32837015, 45303286, 45263316, 45263324, 45196656, 45196649, 42873638, 43047562, 45302395, 45302403, 43083187, 50309517, 50309533, 40059644, на підставі статті 116 Статуту залізниць України, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача штраф у загальному розмірі 273 160,78грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до приписів статті 307 ГК України, положення якої кореспондуються із нормами частини 1 статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 ЦК України).

Як визначено пунктом 6 Розділу 1 Статуту залізниць, накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Аналогічна норма міститься в пункті 1.2 Правил оформлення перевізних документів.

За статтею 23 Статуту залізниць, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Відповідно до частини 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк. Аналогічна норма міститься в частині 1 статті 313 ГК України.

У відповідності з абз. 2 частини 2 статті 908 ЦК України, з частиною 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються транспортними кодексами, транспортними уставами та іншими нормативно-правовими актами і правилами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено статтею 2 Статуту залізниць України, Статут визначає обов`язки, права та відповідальність залізниць, підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниця повинна доставити вантаж до місця призначення у встановлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки встановлюються Правилами обчислення строків доставки вантажів.

Пунктом 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів визначено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Також Правилами обчислення термінів доставки вантажів передбачено: у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється, виходячи з однієї доби на кожні повні та неповні 200 км. У разі перевезення вантажною швидкістю маршрутними відправками термін доставки на кожні повні та неповні 320 км складає 1 добу. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної у перевізних документах. Терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу (відповідно пп.1.1.1 п.1.1; абз.1 п.2.1; п.2.4).

Зі змісту частини 4 статті 41 Статуту та пункту 2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажів вбачається, що вантаж вважається доставленим вчасно, якщо вагон з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктом 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажів, залізниця має право на збільшення терміну доставки вантажу з підстав, зазначених у цих Правилах. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки, повинна бути зроблена відмітка у перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Згідно зі статтею 130 Статуту залізниць належним доказом прострочення доставки вантажу залізницею є накладна.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Як зазначено у частині 2 статті 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно зі статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 116 Статуту залізниць передбачено, що за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України № 01-06/420/2012 від 04.04.12 р., оглядового листа ВГСУ «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про залізничні перевезення» № 01-06/662/2014 від 21.05.14 р. нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Відповідно до положень статтею 130 Статуту залізниць, у разі прострочення доставки вантажу право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів має одержувач вантажу.

Позивачем надано розрахунок суми штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за серпень 2020 р. розмір якого склав 273 160,78 грн. по кожній залізничній накладній окремо з урахуванням відстані перевезення, залізничного тарифу, дат приймання вантажу до відправлення та дат прибуття вантажу на станцію призначення, встановленого терміну доставки та фактичного терміну доставки вантажу.

Матеріалами справи підтверджено, що за залізничними накладними №№ 35184340, 44782548, 47399100, 47436324, 47469416, 47562749, 47562756, 47314968, 47314976, 47562764, 47500921, 47500954, 47500988, 44803658, 44803641, 47597562, 44804268, 47403241, 49856966, 49846611, 49846587, 47631916, 32576944, 53777983, 49869324, 47640917, 47584818, 47604509, 47704085, 47620166, 42280370, 42398958, 42447995, 49959356, 47800644, 47808969, 47808951, 47861695, 47861687, 47866413, 47866421, 47825310, 47766720, 47825328, 42490516, 47825336, 35328871, 35328996, 35345339, 35328129, 35328855, 35327543, 35394923, 45038254, 47946868, 45013463, 45013471, 45037512, 45037520, 42750752, 45076882, 35432004, 35432012, 50146091, 45172590, 45172913, 47925995, 47994124, 45076908, 45087798, 42988568, 42988576, 45208550, 45208568, 32837015, 45303286, 45263316, 45263324, 45196656, 45196649, 42873638, 43047562, 45302395, 45302403, 43083187, 50309517, 50309533, 40059644, вантаж відповідачем доставлено із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статут залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що підтверджується календарними штемпелями на накладних.

Відповідач заперечував проти нарахованого позивачем штрафу за залізничними накладними №45076908 та №45087798 на загальну суму 4 676,40 грн., посилаючись на відсутність факту прострочення доставки вантажу, оскільки вантаж, який перевозився за залізничною накладною №45076908 було затримано ст. Верхівцеві Придніпровської залізниці у зв`язку зі зважуванням, про було складено акти загальної форми №1251 від 23.08.2020 про контрольне зважування та №91 від 23.08.2020 про продовження строку доставки вантажу. Про затримання вантажу у графі 49 накладної №45076908 зроблено відповідну відмітку. Вантаж, який перевозився за залізничною накладною №45087798 було затримано ст. Верхівцеві Придніпровської залізниці, у зв`язку зі зважуванням, про було складено акти загальної форми №1248 від 23.08.2020 про контрольне зважування та №94 від 23.08.2020 про продовження строку доставки вантажу. Про затримання вантажу у графі 49 накладної №45087798 зроблено відповідну відмітку.

Судом встановлено, у наданому відповідачем контррозрахунку невірно зазначено заявлений позивачем до стягнення розмір штрафу за залізничною накладною № 45076908 на суму 2 338,20 грн., оскільки позивачем нарахований штраф в розмірі 2 251,20грн.

Відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки, Додатку 1 Правил оформлення перевізних документів вантажів про причини затримки вантажу, які дають право на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в графі 49 залізничної накладної.

Суд вважає, що інформація, що міститься в графах 49 залізничних накладних №№45087798, 45076908 не відповідає положенням, викладеним в Правилах оформлення перевізних документів, оскільки за змістом приміток, вміщених в графі 49 зазначених перевізних документів, не вбачається вказання на причини затримки вантажу та тривалість цієї затримки.

Відповідно до п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Жодна з цих причин не зазначена в спірних залізничних накладних та тривалість цієї затримки.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність відмітки у перевізних документах про затримку вантажу, не звільняє відповідача від обов`язку довести ті обставини, які дають останньому право на збільшення терміну доставки вантажу, у даному випадку, обставини наявності підстав у розумінні п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу.

Суд зазначає, що обов`язок з організації належного перевезення в межах нормативних строків доставки покладається саме на відповідача, як перевізника у даних спірних правовідносинах та, відповідно, вказані обставини не залежать від відправника чи одержувача.

Отже, відповідач не спростував доводів позивача та не довів наявність обставин, які б слугували підставою для його звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу.

Суд перевірив розрахунок штрафу, здійснений позивачем та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 273 160,78грн. є доведеними матеріалами справи та обґрунтованими.

Як вже зазначалося, відповідач звернувся до суду з відзивом, в якому просив суд про зменшення розміру штрафу до 50% від суми позову. В обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафу до 50% відповідач посилається на скрутний фінансовий стан підприємства, на відсутність компенсацій з місцевих та державного бюджетів з перевезень пільгових категорій громадян, дефіцит фінансових ресурсів, а також на те, що нарахування суми штрафу за накладними, які зазначені у позові на загальну суму 273 160,78 грн. занадто великі, так як позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про спричинення збитків у зв`язку з простроченням.

В силу вимог ст. ст. 525, 526, 530, 610, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання підлягає виконанню належним чином та у встановлений строк. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання), що тягне за собою настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.09.2019р. у справі №910/16925/18, від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Суд зауважує, що в процесі реалізації договору перевезення вантажовідправник та перевізник як господарюючі суб`єкти несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі ст. 74 Господарського процесуального Кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, намагалася виконати зобов`язання у строк та що порушення були зумовлені винятковими обставинами, а також не завдали значних збитків контрагенту.

Підприємництвом, за положеннями ст.42 Господарського кодексу України, є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Отже сторони, здійснюючи господарську діяльність, могли передбачити пов`язані із цим ризики.

При цьому, суд зауважує, що у будь-якому випадку у вирішенні питання щодо зменшення розміру штрафу мають бути враховані майнові інтереси обох сторін.

В аспекті права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд звертає увагу на наступні обставини та вважає за необхідне використати надане національним законодавством України право суду на зменшення розміру штрафних санкцій.

Надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що залізничний транспорт є однією з важливих галузей економіки України, що забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях, враховуючи неподання позивачем будь-яких доказів понесення ним збитків чи додаткових витрат внаслідок допущеного відповідачем порушення, а також наявність великого розміру заборгованості самого позивача перед відповідачем, враховуючи суспільну важливість та необхідність господарської діяльності відповідача та притаманність їй особливої соціальної ролі, внесення до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, беручи до уваги як інтереси позивача, так і відповідача, суд дійшов висновку про можливість застосування приписів статей 233 Господарського кодексу України, 551 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин та вважає за необхідне зменшити суму штрафу, який підлягає до стягнення з відповідача на 20%, а саме: до 214 528,62 грн. (273 160,78грн.- 20%).

Таке зменшення розміру штрафу суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, суд зазначає, що штраф - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення штрафу в сумі 214 528,62 грн., з урахуванням їх зменшення на 20%, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що під час розгляду справи судом відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення штрафу за прострочення доставки вантажу у розмірі 273 160,78 грн.

Щодо питання застосування позовної давності до спірних правовідносин, заявленої відповідачем, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положенням статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 названого Кодексу до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною третьою статті 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Як зазначалося, приписами частини першої статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Що ж до перевезення вантажів залізницею, то відповідно до статті 136 СЗ України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обмеження.

Частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондується з частиною четвертою статті 909 та статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, статті 134, 136 СЗ України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. СЗ України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, і останні зміни до зазначених статей СЗ України вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

ГК України прийнятий 16.01.2003 і набрав чинності з 01.01.2004, і статтею 315 цього Кодексу передбачено певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення; він також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності.

Відтак положення статей 134, 136 СЗ України слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями статті 315 ГК України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на пропозицію позивача або з дня закінчення строку, встановленою частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на пропозицію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постановах від 11.04.2019 у справі № 905/729/18, від 13.08.2019 у справі № 910/11614/18, від 10.09.2019 у справі №905/2303/18, від 18.06.2021 у справі №910/11949/20.

Таким чином, позов до перевізника у цій справі мав бути пред`явлений протягом 6 місяців після спливу 6 - місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3 - місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію, що узгоджується з положеннями статей 134, 136 СЗ України та статтею 315 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позов 08.06.2021р.

Суд зазначає, що строк на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача штрафу за прострочення доставки вантажу за залізничними накладними №№ 35184340, 44782548, 47399100, 47436324, 47469416, 47562749, 47562756, 47314968, 47314976, 47562764, 47500921, 47500954, 47500988, 44803658, 44803641, 47597562, 44804268, 47403241, 49856966, 49846611, 49846587, 47631916, 32576944, 53777983, 49869324, 47640917, 47584818, 47604509, 47704085, 47620166, 42280370, 42398958, 42447995, 49959356, 47800644, 47808969, 47808951, 47861695, 47861687, 47866413, 47866421, 47825310, 47766720, 47825328, 42490516, 47825336, 35328871, 35328996, 35345339, 35328129, 35328855, 35327543, 35394923, 45038254, 47946868, 45013463, 45013471, 45037512, 45037520, 42750752, 45076882, 35432004, 35432012, 50146091, 45172590, 45172913, 47925995, 47994124, 45076908, 45087798, 42988568, 42988576, 45208550, 45208568, 32837015, 45303286, 45263316, 45263324, 45196656, 45196649, 42873638, 43047562, 45302395, 45302403, 43083187, 50309517, 50309533, 40059644 (дата видачі вантажу в період з 03.08.2020 по 30.08.2020) не є пропущеним.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки суд зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, у зв`язку з чим відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог; стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4097,41грн.

Також суд зазначає, що сума судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення 273 160,78 грн. складає 4097,41 грн., водночас позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4107,06 грн., тобто переплата складає 9,65 грн.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, з урахуванням положень статті 7 Закону України "Про судовий збір" у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи.

На час прийняття рішення такого клопотання не надходило, що не позбавляє позивача права подати зазначене клопотання після прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат (51925, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське, вул. Соборна, 18-б, ) 214 528,62 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажу, а також судовий збір в сумі 4 097,41 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.08.2021

Суддя І.В. Владимиренко