ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2021 р. Справа №914/1807/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Г.В. Орищин

О.Л. Мирутенка,

при секретарі Борщ І. О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Харченюк І.С.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальність Буське сорто-насінницьке підприємство б/н і дати (вх. № 01-05/2567/21 від 28.07.2021)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.07.2021 (м. Львів, суддя У.І. Ділай)

про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі № 914/1807/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Буське сорто-насінницьке підприємство, с. Ожидів Буського району Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест, с. Бердихів Яворівського району Львівської області

про стягнення 9 992 644,24 грн заборгованості за договором № 27/07/2020-2 від 27.07.2020,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 від позивача до Господарського суду Львівської області подано заяву про забезпечення позову. Відповідно до заяви про забезпечення позову ТзОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство" просить:

вжити заходи забезпечення позову, а саме: накласти арешт на майно відповідача та рахунки в банківських установах: НОМЕР_1 у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», НОМЕР_2 у АТ «Укрексімбанк», НОМЕР_3 у ПАТ «Кредобанк», НОМЕР_4 у ПАТ «Приватбанк» та інші рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-Інвест" у розмірі ціни позову та заборонити всім державним реєстраторам та приватним нотаріусам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності відповідача.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.07.2021 у справі №914/1807/21 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Буське сорто-насінницьке підприємство" про забезпечення позову - відмовлено.

В своїй ухвалі суд зазначив, що погоджується, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи будуть наявними у відповідача грошові кошти у відповідному розмірі. Однак на переконання суду, позивач не довів наявності фактичних обставин, що утруднять в майбутньому виконання рішення суду.

Крім того, суд зазначив, що до заяви не додано доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду (витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем тощо).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальність Буське сорто-насінницьке підприємство подало апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача, а відтак дійшов невірного висновку.

Апелянт вважає, що відповідач до завершення розгляду спору про стягнення заборгованості згідно Договору поставки № 27/07/2020-2 від 27.07.2020 може відчужити належне йому майно на користь третіх осіб, збанкрутувати тощо, що ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивача.

Як зазначив ТОВ "Явір-Інвест" станом на 16.07.2021 має податковий борг 826027,70грн, з них 785907,01грн до державного бюджету та 40120,69грн до місцевого бюджету. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач повідомив, що ТОВ "Явір-Інвест" відчужив 22.06.2021 земельну ділянку кадастровий номер :02:000:0330.

Крім того, апелянт зазначив, що відповідач боргує багатьом своїм контрагентам чималі суми коштів, які вони теж змушені виборювати в судовому порядку свідченням цього є наступні рішення судів, за якими задоволено або затверджено мирові угоди: справа № 914/3325/20 рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021; справа № 914/3381/20 ухвала Господарського суду Львівської області від 04.03.2021, справа № 914/840/20 рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021, справа № 914/157/21 ухвала Господарського суду Львівської області від 25.03.2021, справа № 914/650/21 ухвала Господарського суду Львівської області від 26.04.2021.

Відтак, враховуючи наведене, апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.07.2021 у справі №914/1807/21 та поставити нову, якою задоволити заяву про забезпечення позову ТОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство".

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів апелянта. Вказав, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків, накладення арешту на майно та рахунки апелянта негативно вплине на його господарську діяльність.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.08.2021 року, представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив задоволити заяву про забезпечення позову. При цьому наводив доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судових засіданнях заперечив проти доводів апелянта, просив залишити ухвалу господарського суду без змін. При цьому наводив доводи аналогічні викладеним у відзиві та додаткових поясненнях. Окрім того, 12.08.2021 року відповідачем подано докази часткового погашення боргу на суму 100 000 грн.

Як зазначалось вище, місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, однак, колегія суддів з таким висновком місцевого господарського суду не погоджується, з огляду на наступне:

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, накладення арешту в межах ціни позову на грошові кошти чи майно відповідача, що належать або підлягають передачі або сплаті цьому товариству і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, на підставі поданих заявником доказів, має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача до відповідача про стягнення грошових коштів в сумі 9992644,24, з яких 8956482,26 грн основний борг, 200162,08 грн три проценти річних, 835332,70грн інфляційний нарахувань та 667,20грн штрафу. Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме Відповідач необхідну суму грошових коштів, а отже застосування заходу забезпечення позову, обраного Позивачем, безпосередньо пов`язано із предметом позову. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем частково погашено заборгованість, а відтак апелянт просить накласти арешт на суму в 5 596 389, 56 грн. Окрім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідач подав докази сплати ще 100 000 заборгованості. Окрім того, відповідач зазначив, що його податковий борг став менший .

Адекватність такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача у межах ціни позову, дійсно полягає у тому, що такі дії забезпечать реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні заяви Позивача про забезпечення позову колегія суддів бере до уваги подані докази, а саме: інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.06.2021 року відповідно до якої у відповідача у власності перебувало 3 земельні ділянки. Проте, одна з них була відчужена 22.06.2021 року, що дає підстави вважати, що відповідач здійснює відчуження свого майна, що в подальшому завадить реальному виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Також, колегія суддів бере до уваги, що розмір статутного капіталу відповідача є 170 000 грн. Що є значно менше аніж заборгованість відповідача перед позивачем. При цьому у відповідача існує податковий борг 826027,70грн.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що єдиним джерелом погашення заборгованості за рішенням суду у цій справі, фактично, можуть бути лише грошові кошти, що акумулюються (перебуватимуть) на рахунках, що належать Відповідачу.

Окрім того, в матеріалах справи містяться рішення судів, за якими задоволено або затверджено мирові угоди: справа № 914/3325/20 рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2021; справа № 914/3381/20 ухвала Господарського суду Львівської області від 04.03.2021, справа № 914/840/20 рішення Господарського суду Львівської області від 15.03.2021, справа № 914/157/21 ухвала Господарського суду Львівської області від 25.03.2021, справа № 914/650/21 ухвала Господарського суду Львівської області від 26.04.2021 (т.1, а.с. 17-53), відповідно до яких у відповідача виникли фінансові зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши викладені обставини в сукупності, беручи до уваги часткову оплату боргу, а також те що відповідач робить певні дії для погашення боргу, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки заявлені позивачем заходи забезпечення позову, а саме, накладення арешту на рахунки в банківських установах: НОМЕР_1 у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», НОМЕР_2 у АТ «Укрексімбанк», НОМЕР_3 у ПАТ «Кредобанк», НОМЕР_4 у ПАТ «Приватбанк» у розмірі 4 210 227, 58 грн. є обґрунтованим, адекватним, відповідають предмету спору, спрямовані запобігти виникненню можливих перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, у той час як невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у разі задоволення позову

При цьому колегія суддів виходила з того, що Відповідач не обґрунтував та не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень, яким чином вжиття заходів забезпечення позову щодо арешту грошових коштів у межах суми заявленої до стягнення порушує права та інтереси третіх осіб, якими є контрагенти Відповідача, та перешкоджає здійсненню його господарської діяльності або може спричини негативні наслідки для нього (вплинути на його господарську діяльність).

Відтак, колегія дійшла висновку, що застосування заходів забезпечення позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів Відповідача у справі чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо використання коштів, наявних у Відповідача, які перераховані Позивачем по спірним рахункам, існування яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Наведеним спростовуються доводи відповідача про неадекватність та неспівмірність заходів забезпечення позову, вжитих судом, із заявленими позовними вимогами, необґрунтованість таких заходів забезпечення позову та порушення збалансованості інтересів сторін.

Місцевий господарський суд безпідставно не взяв до уваги доводи заявника та долучені ним до заяви докази, відтак, дійшов помилкових висновків про недоведення позивачем підстав забезпечення позову та відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про забезпечення позову (п.3).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (ч.1 ст.275 ГПК України).

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).

З огляду на зазначені вище встановлені апеляційним судом обставини, беручи до уваги часткову оплату боргу, а також те що відповідач робить певні дії для погашення боргу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 19.07.2021 у справі №914/1807/21 та часткового задоволення заяви ТзОВ "Буське сорто-насінницьке підприємство" про забезпечення позову шляхом: - накладення арешту на рахунки в банківських установах: НОМЕР_1 у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», НОМЕР_2 у АТ «Укрексімбанк», НОМЕР_3 у ПАТ «Кредобанк», НОМЕР_4 у ПАТ «Приватбанк» у розмірі 4 210 227, 58 грн.

Колегія суддів не вбачає необхідності заборони всім державним реєстраторам та приватним нотаріусам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вчиняти проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності відповідача, оскільки виконання рішення буде забезпечено накладенням арешту на кошти відповідача в розмірі 5 596 389, 56 грн.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).

Керуючись ст.ст.136, 137, 255, 270, 271, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність Буське сорто-насінницьке підприємство б/н і дати (вх. № 01-05/2567/21 від 28.07.2021) задоволити частково

2. Заяву Товариства з обмеженою відповідальність Буське сорто-насінницьке підприємство від 02.07.2021 про забезпечення позову задоволити частково.

3. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.07.2021 у справі №914/1807/21 скасувати в частині відмови у накладенні арешту на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест в банківських установах.

4. Накласти арешт на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест в банківських установах: НОМЕР_1 у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК», НОМЕР_2 у АТ «Укрексімбанк», НОМЕР_3 у ПАТ «Кредобанк», НОМЕР_4 у ПАТ «Приватбанк» у розмірі 4 210 227, 58 грн.

5. В решті залишити ухвалу Господарського суду Львівської області від 19.07.2021 у справі №914/1807/21 без змін.

6. Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальність Буське сорто-насінницьке підприємство (80530, Львівська обл., Буський р-н., с. Ожидів, код ЄДРПОУ 22342296);

7. Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Явір-Інвест" (81064,Львівська обл., Яворівський р-н., с. Бердихів, вул. промислова, буд. 8, );

8. Постанова є виконавчим документом у відповідності до ч.1 ст.144 ГПК України.

9. Матеріали оскарження ухвали повернути до Господарського суду Львівської області.

10. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.08.2021

Головуючий суддя Скрипчук О.С.

Суддя Орищин Г.В.

Суддя Мирутенко О.Л.