ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18 серпня 2021 рокуСправа № 921/260/17-г/14
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В. розглянув заяву Фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича №б/н (вх. №6179) від 22.07.2021 про зміну порядку та способу виконання судового рішення із встановленням ефективного способу виконання у справі №921/260/17-г/14
за позовом Фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича, АДРЕСА_1
до відповідача Фізичної особи - підприємця Мандрика Андрія Івановича, АДРЕСА_2
про зобов`язання повернути майно, яке було передане на відповідальне зберігання за договором від 30.09.2015 р. №2463 ТХ на загальну суму 59 829,80 грн.
представники сторін не з`явилися
Суть справи:
В провадженні Господарського суду Тернопільської області знаходилась справа за позовом Фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича до Фізичної особи - підприємця Мандрика Андрія Івановича про зобов`язання повернути майно, яке було передане на відповідальне зберігання за договором від 30.09.2015 р. №2463 ТХ на загальну суму 59 829,80 грн.
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2017 позов задоволено повністю, зобов`язано Фізичну особу-підприємця Мандрика Андрія Івановича повернути Фізичній особі-підприємцю Василевському Віктору Яковичу ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) майно, яке було передане на відповідальне зберігання за договором №2463ТХ від 30.09.2015 на загальну суму 59 829,80 грн та стягнуто в доход Державного бюджету України 1 600 грн судового збору.

На виконання вище зазначеного рішення судом видано 12.06.2017 відповідні накази.

Фізична особа - підприємець Василевський В. Я., в порядку ст. 331 ГПК України, звернувся до Господарського суду Тернопільської області із заявою №б/н (вх. №6179) від 22.07.2021 про зміну порядку та способу виконання судового рішення із встановленням ефективного способу виконання у справі № 921/260/17-г/14.

Ухвалою від 03.08.2021 вказану заяву судом призначено до розгляду на 18.08.2021.

Представники сторін у судове засідання не прибули, письмових пояснень не надали, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що не перешкоджає розгляду заяви у даному судовому засіданні, зважаючи на строки розгляду такої заяви передбачені ГПК України.

Частиною 5 ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення в повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Розглянувши заяву, матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи заявника, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про зміну порядку та способу виконання судового рішення слід відмовити з огляду на таке.

Заявник зазначає, що 25.07.2017 на підставі наказу про примусове виконання рішення від 12.06.2017 було відкрито виконавче провадження №54348856.

Керуючись ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 23.08.2017 вчинено запит у Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Тернопільській області з метою отримання інформації про місце реєстрації Мандрика Андрія Івановича.

Згідно відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання в Тернопільській області, яка надійшла на адресу Відділу 29.08.2017, боржник проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Виходом державного виконавця, за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_3 , встановлено, що боржник ОСОБА_1 перебуває довгий час закордоном, це підтверджує власниця будинку, у якому зареєстрований боржник, про що свідчить її підпис у акті. Майна, яке боржник зобов`язаний повернути не виявлено, про що складено акт державного виконавця від 30.08.2017 за участю стягувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" 10.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, яку за вих. № 24916 направлено боржнику до виконання.

В подальшому, виходом державного виконавця, за адресою вказаною у виконавчому документі, встановлено, що майна, яке боржник зобов`язаний повернути не виявлено, боржник ОСОБА_1 і надалі перебуває закордоном, це підтверджує власниця будинку у якому зареєстрований боржник, про що складено акт державного виконавця від 28.07.2020. Вимогу державного виконавця від 10.06.2020 боржником не виконано.

Відповідно до вимог ч. З ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

На підставі складених актів від 30.08.2017 та від 28.07.2020 та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" постановою від 16.09.20р. державний виконавець закінчив виконавче провадження №54348856.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що є наявні обставини, які істотно ускладнюють та роблять неможливим виконання рішення суду через фактичну відсутність майна, що підлягає передачі стягувачеві за виконавчим документом.

За вказаних обставин, очевидним є небажання відповідача виконувати винесене рішення суду і повертати майно позивачу, або іншим чином врегулювати проблему неповернення майна.

Вирішуючи заяву стягувача по суті суд виходить із того, що за частиною 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком з загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема, стаття 331 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина 3 статті 331 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Поряд із цим, у Господарському процесуальному кодексу України та спеціальному законі, що визначає умови і порядок виконання рішень судів, які підлягають примусовому виконанню, не встановлений вичерпний перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Таким чином, підставою для зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом спосіб.

Відтак, особа, яка подала заяву про зміну способу і порядку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі у визначений судом спосіб. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Із матеріалів справи слідує, що судове рішення, яким зобов`язано Фізичну особу-підприємця Мандрика Андрія Івановича повернути Фізичній особі-підприємцю Василевському Віктору Яковичу майно, яке було передане на відповідальне зберігання, залишилось не виконаним.

Однак, на переконання суду, заявником при поданні заяви про зміну способу виконання рішення повинен бути обраний визначений законом спосіб його виконання, який не буде суперечити цьому судовому рішенню, встановленим у ньому обставинам, та не змінюватиме його по суті.

У справі №921/260/17-г/14 між контрагентами виник спір, щодо правовідносин, які виникли між ними, внаслідок укладення 30.09.2015 року договору відповідального зберігання №2463ТХ.

Факт виконання умов укладеного правочину, та прийняття відповідачем на відповідальне зберігання майна підтверджується відповідними актами прийому-передачі та накладним на відповідальне зберігання, які підписані сторонами без зауважень та заперечень та скріплені їх печатками, що зазначено у рішенні в даній справі.

Відповідно частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з частиною 1 статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідачем, при розгляді справи, не було доведено обставин, які могли б вплинути на неможливість виконання ним своїх зобов`язань за Договором №2463ТХ від 30.09.2015 по поверненню взятого на зберігання майна, а відтак позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача - ФОП Мандрика А.І. повернути позивачу взяте на тимчасове зберігання майно, були задоволені в повному обсязі.

Поряд з цим, суд зазначає, що у випадку якщо майно передане на зберігання відсутнє в натурі (його втрата, нестача) поклажедавцю згідно положень цивільного законодавства, що регулюють надання послуг за договором зберігання, можуть бути відшкодовані збитки (а не стягнуто вартість речі як просить заявник).

З точки зору законодавця, у разі відмови зберігача від повернення прийнятої на зберігання речі, поклажодавець не має права вимагати відшкодування її вартості, посилаючись на статті 950, 951 ЦК України, а може вимагати саме повернення речі, оскільки такий обов`язок зберігача встановлено статтею 949 ЦК України і він діє до одержання доказів втрати вказаної речі.

В свою чергу, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (частина перша статті 950 ЦК України). Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця (частина друга статті 950 ЦК України).

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності (частина друга статті 950 ЦК України).

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості (пункт 1 частини першої статті 951 ЦК України).

Суд зазначає, що за загальним правилом, за втрату речі, під час строку зберігання, зберігач відповідає, якщо: відбулося порушення обов`язку повернути поклажодавцеві у схоронності річ; поклажодавцеві завдано збитків у вигляді втрати речі; наявний причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) зберігача і негативними наслідками, що виявились результатом таких дій (бездіяльності); вини зберігача у настанні щодо речі негативних наслідків, яка проявилась у будь-якій формі, тобто умислу чи необережності зберігача до невиконання чи неналежного виконання своїх обов`язків. У разі якщо зберігання здійснюється зберігачем після закінчення строку зберігання, то зберігач відповідає лише за наявності його умислу або грубої необережності. Розмір збитків завданих втратою речі зберігачем має доводитися поклажодавцем (кредитором).

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеною у постанові від 15 квітня 2020 р. у справі № 643/14079/17.

Тобто для відшкодування збитків завданих поклажодавцеві втратою (нестачею) речі необхідно встановлювати обставини пов`язані із фактом завдання таких збитків, що наведені вище.

Разом з тим змінюючи спосіб виконання рішення суд не встановлює нові обставини, а виходить з наявних у справі матеріалів.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Звернення стягнення на кошти за відсутності у боржника майна здійснюється у випадку, коли стягувачу присуджено майно, визначене родовими ознаками. За відсутності індивідуально визначеного майна, присудженого позивачу (за результатами розгляду віндикаційного позову), зміна способу виконання рішення шляхом звернення на кошти неможлива, оскільки в такому разі захист порушеного права власника майна повинен здійснюватися шляхом подання позову про стягнення збитків у вигляді вартості майна та доходів, які власник міг би одержати за весь час володіння таким майном.

Отже, судом за наслідками спору про витребування майна не може бути змінено спосіб виконання рішення на стягнення вартості майна, оскільки це змінить таке рішення по суті.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.232-235,331 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича №б/н (вх. №6179) від 22.07.2021 про зміну порядку та способу виконання судового рішення із встановленням ефективного способу виконання у справі №921/260/17-г/14 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам справи, рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

- Фізичній особі - підприємцю Василевському Віктору Яковичу, АДРЕСА_1 ;

- Фізичній особі - підприємцю Мандрику Андрію Івановичу, АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена відповідно до ст.ст.254-256 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст ухвали виготовлено 20.08.2021.

Суддя О.В. Руденко