ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021м. ДніпроСправа № 904/3434/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ФАРТ" (51650, с.м.т. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вул. Островського,13; ідентифікаційний код 35419494)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (52532, с.м.т. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, вул. Робоча, б.10Б; ідентифікаційний код 34590337)

про стягнення 171 450 грн.73 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ФАРТ" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3303/21 від 30.03.2021) про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" 171 450 грн. 73 коп., що складає 155 720 грн. 84 коп. - заборгованості за послуги, надані відповідно до умов договору від 15.05.2020 №ТП-258-ДАА перевезення вантажів автомобільним транспортом, 3 380 грн. 86 коп. - пені, 2 772 грн. 63 коп. - 3% річних та 9 576 грн. 40 коп. - втрат від інфляції.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.04.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З приводу дотримання прав сторін під час розгляду даної справи судом, слід зазначити наступне.

Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 52532, с.м.т. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, вул. Робоча, б.10Б.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Дану ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі було отримано відповідачем 10.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Справа згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №ТП-258-ДАА від 15.05.2020, у зв`язку з чим виникла у відповідача заборгованість перед позивачем.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №ТП-258-ДАА від 15.05.2020, встановлення факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги з перевезення та правомірності вимог позивача про стягнення суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ФАРТ" (51650, с.м.т. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вул. Островського,13; ідентифікаційний код 35419494) (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (52532, с.м.т. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, вул. Робоча, б.10Б; ідентифікаційний код 34590337) (надалі - відповідач) укладено Договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №ТП-258-ДАА від 15.05.2020 (надалі Договір перевезення) (а.с.11-15).

Відповідно до п.1.1. Договору перевезення, перевізник зобов`язується на протязі усього строку дії цього Договору за завданням замовника у встановлені строки приймати і доставляти довірений йому замовником вантаж автомобільним транспортом до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу замовника, а замовник зобов`язується оплачувати належним чином надані перевізником послуги.

Пунктом 3.1.12. Договору перевезення передбачено, що перевізник зобов`язаний протягом 3 (трьох) календарних днів з дати передання вантажу вантажоодержувачу надати замовнику Акт виконаних робіт (послуг).

Згідно з пунктом 4.1. Договору перевезення, надання послуг по цьому Договору фіксується двостороннім Актом виконаних робіт (послуг), який складається у двох примірниках, по одному для кожної із Сторін, підписується уповноваженими представниками перевізника й замовника та засвідчується печатками Сторін та повинен містити наступну інформацію: найменування замовника, найменування вантажу, дата і маршрут(и)/відстань перевезення; марка автомобіля, державний реєстраційний номер автомобіля і причепу; номер товарно-транспортної накладної, вартість перевезення.

Пунктом 4.4. Договору перевезення встановлено, що надані послуги з перевезення підтверджується товарно-транспортною накладною, Актом виконаних робіт (послуг) і документами, що підтверджують передавання вантажу вантажоодержувачу з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу згідно чинного законодавства України.

Умови оплати передбачені у пункті 4.6. Договору перевезення, а саме: замовник оплачує послуги з перевезення на підставі виставленого перевізником рахунку-фактури протягом 20 банківських днів з моменту передавання вантажу вантажоодержувачу, але у будь-якому випадку не раніше надання перевізником усіх документів згідно п.п.4.5, 4.8 цього Договору перевезення та реєстрації податкової накладної чи/або розрахунку коригування, виписаної(их) на відповідні послуги чи/або виконані роботи, у відповідності до вимог діючого законодавства України, і з урахуванням п.п.5.3., 5.4.1 цього Договору.

Пунктом 4.9. Договору перевезення встановлено, що в разі відсутності претензії у замовника до якості перевезення, замовник підписує наданий перевізником акт виконаних робіт (послуг). За наявності претензії замовник надає перевізнику мотивовану письмову відмову від прийняття послуг. У разі наявності у замовника претензій щодо якості наданих послуг перевізником послуг, строк оплати продовжується на кількість днів, протягом яких сторони врегулювали розбіжності.

Позивачем умови Договору перевезення виконано та здійснено перевезення, що підтверджується Актом надання послуг №45 від 20.07.2020 на загальну суму 155 720,84 грн., який підписано сторонами без заперечень та зауважень (а.с. 44 ):

Також, позивачем разом із Актом надання послуг №45 від 20.07.2020 передано відповідачу Рахунок №32 від 20.07.2020 (а.с. 45 ):

Крім того, під час надання послуг були складені наступні товарно-транспортні накладні (а.с. 16-43): №002853; №002854; №002854; №002862; №002863; №002864; №002853; №708070; №708072; №708074; №708076; №708105; №708106; №708107; №708113; №708114; №708119; №708128; №708129; №708133; №716589; №716590; №716591; №716593; №716597; №716598; №716600; №716601; №716608; №716609; №716611.

Відповідно до пункту 8.2. Договору перевезення у випадку, якщо сторони в результаті переговорів не змогли дійти згоди щодо виниклих розбіжностей, а також у випадку, якщо одна зі сторін ухиляється від проведення переговорів, спір передається на розгляд Господарського суду в порядку, встановленому законодавством України.

Згідно пункту 9.1. Договору перевезення цей договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 15 травня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного належного виконання сторонами своїх зобов`язань по ньому.

Отже, відповідач повинен був оплатити послуги за Договором перевезення, які були надані позивачем, у строк до 17.08.2020 включно, однак відповідачем послуги з перевезень оплачено не було, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до Господарського Кодексу України, на підставі господарсько-договірних відносин між сторонами виникли майнові господарсько-договірні зобов`язання.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу за договором.

Перевезення вантажу будь-яким видом транспорту складається з трьох елементів: навантаження, переміщення та вивантаження вантажу, основним з яких є саме перевезення вантажу, що здійснюється на підставі окремого договору, правове регулювання якого у загальній формі закріплено в главі 64 Цивільного кодексу України та главою 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами статті 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із статтями 610, 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт надання позивачем послуг з перевезення вантажу підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до умов Договору перевезення, строк оплати послуг є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості від сторін не надійшло, відповідачем належними та допустимими доказами вимоги позивача не спростовані.

На підставі викладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є обгрунтованими.

Щодо стягнення пені

Відповідно до частини 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 5.5. Договору перевезення встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених підпунктом 4.9. договору, замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми прострочення платежу за кожен день прострочення.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

В статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За розрахунком позивача розмір пені становить 3 380 грн. 86 коп., який розраховано за період з 18.08.2020 по 22.03.2021 за 217 днів.

Позивач у позовній заяві з посиланням на пункт 7 розділу ІХ "Прикінцевих положень" Господарського кодексу України, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, здійснено нарахування пені за 217 днів. Проте, суд вважає, що зазначена норма не дозволяє збільшити на невизначений термін саме строк нарахування штрафних санкцій, який відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.

Відповідач контррозрахунку пені не надав.

Після перерахунку судом пеня становить 2 865 грн. 26 коп. (з 18.08.2020 по 17.02.2021).

Щодо стягнення 3% річних

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги даної статті мають імперативний характер, тобто сторони договору мають право лише змінювати розмір процентів річних, при цьому відсутнє право забороняти та не застосовувати вимоги даного закону.

За розрахунком позивача розмір 3% річних становить 2 772 грн. 63 коп., який розраховано за період з 18.08.2020 по 22.03.2021 включно.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимог позивача не заперечив.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним.

Щодо стягнення інфляційних нарахувань

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, вимоги даної статті мають імперативний характер, що полягає у тому, що сторони договору не мають права забороняти та не застосовувати вимоги даного закону.

Однак, Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до пунктів 1,4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 індекс споживчих цін обчислюється Державним комітетом статистики України, а сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №905/21/19 від 26.06.2020, у справі №910/13071/19 від 20.11.2020, де зазначено, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Відповідно до розрахунку відповідача розмір інфляційного збільшення суми боргу становить 9 576 грн. 40 коп., який розраховано за період вересень 2020 по лютий 2021 включно.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимог позивача не заперечив.

Перевіривши розрахунок, наданий позивачем, суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 564 грн. 03 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ФАРТ" (51650, с.м.т. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вул. Островського,13; ідентифікаційний код 35419494) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (52532, с.м.т. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, вул. Робоча, б.10Б; ідентифікаційний код 34590337) про стягнення 171 450 грн. 73 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроагроальянс" (52532, с.м.т. Роздори Синельниківського району Дніпропетровської області, вул. Робоча, б.10Б; ідентифікаційний код 34590337) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ФАРТ" (51650, с.м.т. Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, вул. Островського,13; ідентифікаційний код 35419494) 155 720 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот двадцять) грн. 84 коп. - заборгованості, 2 865 (дві тисячі вісімсот шістдесят п`ять) грн. 26 коп. - пені, 9 576 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят шість) грн. 40 коп. - інфляційних нарахувань, 2 772 (дві тисячі сімсот сімдесят дві) грн. 63 коп. - річних та 2 564 (дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири) грн. 03 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

16.08.2021.