УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

18.08.2021Справа № 910/12501/21

Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів»
до проАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» визнання зобов`язання припиненим
Представники: без повідомлення представників

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язання припиненим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 року по справі №910/12501/21 позовну заяву Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язання припиненим залишено без руху. Надано Заявнику строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, доказів сплати судового збору, доказів направлення позовної заяви та додатків до неї на адресу відповідача в оригіналі.

13.08.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" надійшло клопотання про визнання дій зловживанням процесуальними правами та повернення позову.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до висновку про повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» Заявникові, з наступних підстав.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

Разом з цим, суд наголошує, що однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд наголошує, що господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Кожен учасник судового процесу має визначені чинним законодавством процесуальні права та обов`язки. Об`єктивний вияв реалізації права знаходить свій прояв виключно в активних діях. Під зловживанням процесуальними правами, слід розуміти особливу форму господарського процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників господарського процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав учасників судового процесу та їх представників, та перешкоджанням діяльності суду по справедливому та своєчасному розгляду і вирішенню господарської справи, що також впливає на права інших учасників судового процесу стосовно безперешкодного і своєчасного вирішення спору. Правова конструкція «зловживання правом» передбачає, насамперед, активні дії учасників судового процесу та їх представників, що знаходять свій прояв у здійсненні процесуальних дій чи поданні процесуальних документів.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. (частина друга статті 43 Господарського процесуального кодексу України).

Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх, особистих цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

При цьому, Суд зазначає, що у вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить відповідні повноваження до виключної компетенції судів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі №58/505 та від 28.04.2020 у справі №910/6245/19.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язань Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» припиненими за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року.

В той же час, як вбачається з інформації з Діловодства спеціалізованого суду, у період з 04.02.2021 по 09.02.2021 позивач подав до суду низку позовних заяв до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання припиненими зобов`язань за різними кредитними договорами, які за результатами автоматизованого розподілу потрапили на розгляд різних суддів Господарського суду м. Києва, зокрема, справа №910/1840/21 про визнання зобов`язань Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» припиненими за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року.

Вказані позовні заяви спочатку були подані без дотримання окремих вимог ГПК, які стали підставою залишити їх без руху: без документа про сплату судового збору; без доказів відправки копії позовної заяви з додатками відповідачу; без окремих додатків, на які міститься посилання в позовній заяві. Зрештою, позивач або не усунув недоліків позовів, або подав заяви про відкликання/залишення таких позовів без розгляду.

Так, ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.03.2021 року по справі №910/1840/21 позовну заяву залишено без руху, надано Позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви - десять днів з дня вручення цієї ухвали, шляхом подання суду уточнення змісту вимог про визнання припиненими всіх зобов`язань, та в залежності від кількості цих зобов`язань - доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.03.2021 року по справі №910/1840/21 Позовну заяву від 01.02.2021 про визнання припиненими всіх зобов`язань повернуто заявнику - Акціонерному товариству "Запорізький завод феросплавів".

Після того, як всі ці позови були повернуті/залишені без руху, позивач у період з 12.03.2021 по 24.03.2021 повторно подав їх із тими ж самими недоліками, що й були при першій подачі. При цьому, кожного разу відповідні документи зазначались в переліку додатків позовної заяви, але фактично не подавались, про що працівниками канцелярії суду складались відповідні акти, які містяться в матеріалах справи.

Зокрема, у справі №910/4548/21 Позивач просив суд визнати зобов`язання Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» припиненими за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року. При зверненні до суду з вказаним позовом ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 року позовну заяву Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання припиненими зобов`язань залишено без руху. Зобов`язано Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали надати суду: документи, які підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів листом з описом вкладення; документи, які підтверджують сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн; додатки №№4, 5, 6 до позовної заяви про наявність яких зазначено у позові.

В той же час, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 відкрито провадження у справі №910/4650/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року об`єднано в одне провадження справи № 910/4650/21, № 910/4211/21, № 910/4218/21, № 910/4219/21, № 910/4544/21, № 910/4548/21, № 910/4666/21, передано справи № 910/4211/21, № 910/4218/21, № 910/4219/21, № 910/4544/21, № 910/4548/21, № 910/4666/21 на розгляд судді Стасюку С.В., присвоєно об`єднаній справі № 910/4650/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 року заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про відвід судді Стасюка С.В. від розгляду справи №910/4650/21 задоволено. Матеріали справи №910/4650/21 передано уповноваженому працівнику Господарського суду міста Києва для вирішення питання про повторний автоматизований розподіл даної справи.

Автоматизована система розподілу судової справи визначила суддю Ковтуна С.А. для розгляду справи № 910/4650/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 року по справі №910/4650/21 залишено без розгляду позов акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" до акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання зобов`язань припиненими.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Акціонерне товариство комерційного банку "Приватбанк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 шляхом зміни підстави для залишення позову без розгляду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 у справі №910/4650/21, справу №910/4650/21 призначено до розгляду на 26.08.2021.

Проте, у період з 02.08.2021 р. по 05.08.2021 р. Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» втретє подало позовні заяви до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання припиненими зобов`язань за різними кредитними договорами, зокрема, справи №910/12499/21, №910/12500/21, №910/12501/21, №910/12502/21, №910/12732/21, №910/12733/21, №910/12735/21, №910/12736/21.

Ухвалами Господарського суду міста Києва вказані позовні заяви Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» залишені без руху відповідно до статті 174 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, у зв`язку з тим, що позовні заяви не відповідають вимогам ст. ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, а саме відсутністю жодних належних та допустимих доказів сплати судового збору у встановлених Законом України «Про судовий збір» порядку та розмірі, відсутністю доказів на підтвердження надсилання Відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Так, зокрема, ухвалою Господарського суду міста Києва у даній справі позовну заяву Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язання припиненим залишено без руху, оскільки вказана позовна заява не відповідає п.5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, а саме не містить: доказів, що підтверджують вказані обставини та не відповідає вимогам ст. ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України. Судом встановлено, що до матеріалів вказаної позовної заяви не додано жодних належних та допустимих доказів сплати судового збору у встановлених Законом України «Про судовий збір» порядку та розмірі та Заявником не додано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження надсилання Відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним позовом про визнання зобов`язань припиненими за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» допущені ті ж самі недоліки позовної заяви про визнання зобов`язань припиненими за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року, які були визначені в ухвалах Господарського суду міста Києва від 02.03.2021 року по справі №9101840/21, від 29.03.2021 року по справі №9104548/21.

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що звертаючись втретє до суду з вказаною позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року та з тими самими недоліками відповідно до вимог ст. ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, Позивач не має на меті отримати ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів, оскільки усвідомлюючи правові наслідки подання позовної заяви з раніше вже поданими недоліками, відносно яких судом вже вирішувалось питання щодо залишення позовних заяв без руху та повернення позовних заяв, та не розраховує на можливість відкриття провадження за вказаною позовною заявою. Більше того, з урахуванням того, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 року по справі №910/4650/21 було об`єднано в одне провадження справи № 910/4650/21, № 910/4211/21, № 910/4218/21, № 910/4219/21, № 910/4544/21, № 910/4548/21, № 910/4666/21, Позивач при зверненні до суду з вказаними позовними заявами не об`єднав вимоги про визнання припиненими зобов`язань за різними кредитними договорами в одному позові, а подав окремі позови, що може свідчити про необхідність вибору певного судді з визначеного переліку згідно з автоматизованим розподілом судових справ між суддями для розгляду даного позову.

Зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні "схожі" на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків.

Суд вважає, що такі умисні дії Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» з третього подання до Господарського суду міста Києва позову до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року з наявними недоліками відповідно до вимог ст. ст. 164, 172 Господарського процесуального кодексу України вчинені останнім з метою маніпулювання автоматизованим розподілом справ між суддями та фактично зводяться до "обрання" судді, який буде здійснювати розгляд справи, предметом якого є визнання припиненими зобов`язань за різними кредитними договорами в одному провадженні, що становить порушення принципу випадковості визначення складу суду по справі, а відтак і основних засад господарського судочинства.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства, зокрема, є законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях (далі - Суд), що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

Згідно з Європейською Хартією "Про закон "Про статус суддів" судді при виконанні своїх обов`язків повинні бути доступними та виявляти повагу по відношенню до осіб, які до них звертаються; повинні турбуватися про підтримання високого рівні компетентності, необхідного рівня вирішення справ в кожному конкретному випадку, оскільки від рішень судді залежить гарантія прав особи.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, які схвалені Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23 зазначено, що довіра суспільства до судової системи, а також до авторитету судової системи в питаннях моралі, чесності та непідкупності судових органів посідає першочергове місце в сучасному демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Європейський суд з прав людини неодноразово повторював, що з метою вирішення, чи може суд вважатися "безстороннім" у розумінні цього положення мають бути застосовано два критерії: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання певного судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечував суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу (рішення у справі "Фельдман проти України", №76556/01 та №38779/04, від 08.04.2010).

Отже, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, забезпечуючи гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право кожного на "суд, встановлений законом" суд має враховувати як об`єктивні, так і суб`єктивні критерії поняття безсторонності.

Частина перша статті 7 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Однією із гарантій незалежності та безсторонності судді при здійсненні розгляду справи є випадковість визначення складу суду у певному спорі.

Враховуючи наведене, дії Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» щодо звернення до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язання припиненим за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року з раніше визначеними недоліками, що визначені ухвалами Господарського суду міста Києва по справах №910/1840/21, 910/47548/21, 12501/21, розцінюються судом як зловживанням процесуальними правами, що полягає у здійсненні маніпулювання з автоматизованою системою розподілу справ між суддями.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 43 Господарського процесуального кодексу, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про повернення позовної заяви Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язання припиненим по справі №910/12501/21 на підставі частини 3 статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" та статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Усталеною практикою Європейського суду з прав людини унормовано, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Так, господарське процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням господарського судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у даному випадку визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами, у розумінні статті 43 Господарського процесуального кодексу України та повернення позовної заяви не є обмеженням доступу до правосуддя, оскільки розгляд даних вимог здійснювалось в межах справи №910/4650/21, однак Позивачем подано заяву про залишення позову без розгляду.

Також, статтею 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішеннями ЄСПЛ у справах „Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands" від 27.10.1993 (п. 33), та „Ankerl v. Switzerland" від 23.10.1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні „справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рівність засобів включає: розумну можливість представляти справу в умовах, що не ставлять одну сторону в суттєво менш сприятливе ніж іншу сторону; фактичну змагальність; процесуальну рівність; дослідження доказів, законність методів одержання доказів; мотивування рішень.

Крім того, принцип змагальності тісно пов`язаний з принципом рівності, тоді як рівноправність сторін - один із необхідних елементів принципу змагальності, „без якого змагальність як принцип не існує". Рівноправність сторін є суттю змагальності, бо тільки через рівні можливості сторін можлива реалізація принципу змагальності.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (ст. 15 Господарського процесуального кодексу України.

Суд у своїй діяльності має забезпечувати непорушність балансу інтересів сторін, їх рівності та змагальності, зокрема, шляхом запобігання зловживання процесуальними правами окремими учасниками судового процесу.

Викладене також свідчить про те, що визнання дій позивача щодо подачі втретє вказаної позовної заяви з наявними недоліками позовної заяви зловживанням процесуальними правами та повернення позовної заяви не є обмеженням доступу до правосуддя.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 8, 42, 43, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати подання позовної заяви Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів у справі № 910/12501/21 зловживанням процесуальними правами.

2. Позовну заяву Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання зобов`язання припиненим за кредитним договором №4З10328Д від 29.11.2010 року у справі №910/12501/21 повернути Заявникові.

3. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 18 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин