ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/690/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/690/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» (Митна площа, № 1, м. Одеса, 65026; адреса для листування: Хлібна гавань, 6, м. Одеса, 65003, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Марін-Транс» (вул. Жуковського, № 2, 3-й поверх, оф.1, м. Одеса, 65014, )

про стягнення 11 453,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

15.03.2021р. до Господарського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Марін-Транс» про стягнення заборгованості за у розмірі 11453,50 грн., з яких: основний борг в сумі 8879,77 грн., 25% річних в сумі 1444,72 грн., інфляційні втрати в сумі 434,09 грн. та пеня в сумі 694,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг № 608-СТ від 17.01.2018р. в частині повної та своєчасної оплати наданих ТОВ «Бруклін-Київ» послуг

Так, позивач вказує, що 17 січня 2018р. між ТОВ «Бруклін-Київ» (виконавець) та ТОВ «Марін-Транс» (замовник) було укладено договір № 608-СТ, з наступними змінами та доповненнями, предметом якого є надання послуг замовнику з навантаження/розвантаження, зберіганню його вантажів на території виконавця, розформування, стафірування/розстафірування, перевезення контейнерів.

Як стверджує позивач, у відповідності з цим договором, за заявкою та нарядом ТОВ «Марін-Транс», 27.06.2020р. ТОВ «Бруклін- Київ» було отримано контейнер № НОМЕР_1 з вантажем «Прокат плоский з корозійностійкої (нержавіючої) сталі» для подальшого його відвантаження у автотранспорт та відправлення на адресу вантажоотримувача.

На виконання своїх договірних зобов`язань, ТОВ «Бруклін-Київ» відповідачу були надані наступні послуги в період з 27.06.2020р. по 13.07.2020р.:

- зняття завантаженого 20-футового контейнеру з транспорту загальною вартістю 1263,98 грн з ПДВ;

- навантажувально-розвантажувальні роботи загальною вартістю 4186,95 грн. з ПДВ;

- навантаження порожнього контейнеру на транспорт 948,66 грн. з ПДВ;

- доставка/повернення контейнерів 967,88 грн. з ПДВ;

- зберігання вантажу загальною вартістю 32,34 грн. з ПДВ.

Загальна суму послуг склала 8879,77 грн, що є сумою основного боргу.

Позивач зауважує, що 14 липня 2020р. ТОВ «Бруклін-Київ» відповідачу було виставлено рахунок на оплату здійснених послуг, між тим оплата послуг не зроблена, від підпису акту виконаних послуг замовник ухиляється. Претензія ТОВ «Бруклін-Київ» за № 2127/ВПК від 27.10.2020 р. залишена відповідачем без відповіді.

Факт належного виконання договірних зобов`язань з боку позивача, на його думку, підтверджується наданими до цієї заяви доказами - письмовими документами стосовно приймання, зберігання та навантаження та розвантаження вантажу, листуванням з відповідачем.

Крім того, позивач вважає, що ТОВ «Марін-Транс» крім суми основного боргу повинно сплатити на користь позивача за період прострочення з 16.07.2020р. по 10.03.2021р. пеню в розмірі 694,92 грн., 25 відсотків річних в розмірі 419,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 434,09 грн.

Відповідач - ТОВ «Марін-Транс» проти задоволення позову заперечує із підстав викладених у відзиві на позов (вх.№12029/21 від 29.04.2021р.).

Так, відповідач визнає факт укладення між сторонами договору № 608-СТ від 17.01.2018р., предметом якого є надання послуг, передбачених п.1.1. вказаного договору.

Між тим, відповідач наголошує, що заявкою №2506/1 від 25.06.2020 року відповідач узгодив з позивачем такі умови надання послуг: доставити навантажений 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 з території контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» на територію ТОВ «Бруклін-Київ» силами останнього; повернути порожній 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 на територію контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» силами ТОВ «Бруклін -Київ».

На підставі укладеної заявки, ТОВ «Марін-Транс» будо складено наряд №32 від 25.06.2020 року на вивезення завантаженого 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 з території контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» із зазначенням особливих умов:

- Вантаж під митним контролем;

- Розстафіруванням на території та силами ТОВ «Бруклін-Київ».

Як стверджує відповідач, 27.06.2020 року відповідач прийняв навантажений 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 з території контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» та доставив на територію ТОВ «Бруклін-Київ», про що, свідчить видатковий ордер №0557927 від 26.06.2020 року.

Того ж дня, 27.06.2020 року відбулось вивантаження вантажу з контейнеру в наданий відповідачем транспортний засіб, що підтверджується тальманською розпискою.

З 28.06.2020р. по 13.07.2020р. позивач ухилявся від виконання своїх зобов`язань, а саме не повертав вже порожній 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 на територію контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» силами ТОВ «Бруклін-Київ», як було обумовлено в замовленні та про причини неможливості повернення порожнього обладнання позивач не повідомляв.

На постійні вимоги відповідача виконати умови замовлення, лише 13.07.2020 року позивач здав порожній 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 на територію контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт», про що свідчить копія приймального акту №1528307 від 13.07.2020 року.

Однак, за твердженням відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань, відповідач поніс незаплановані збитки, а саме: штрафні санкції за понаднормове використання обладнання на користь судноплавної лінії у розмірі - 6798.00 грн.

При цьому, відповідач звертає увагу, що ним за договором та заявкою були виконані свої зобов`язання в повному обсязі, однак з боку позивача було допущено порушення, що призвело до незапланованих збитків відповідача.

Окрім того, відповідно до п. 6.1. договору претензії, що виникають за цим договором, повинні бути пред`явленні протягом одного місяці після виникнення підстав для їх пред`явлення, проте, протягом одного місяця, як того вимагає п. 6.1., жодних претензій відповідач не отримував.

В тому числі, додані позивачем копії рахунку №917 від 14.07.2020 року та акту виконаних робіт (надання послуг) №917 від 13.07.2020 року відповідач не отримував.

До дати надходження претензії №2127/ВПК від 27.10.2020 року відповідач вважав, що спір врегульований шляхом переговорів, адже з моменту виникнення підстав для пред`явлення претензії пройшов не один місяць.

У відповіді на відзив (вх. №12655/21 від 11.05.2021р.) позивач, серед іншого, зазначив, що у своєму відзиві на позов, на переконання позивача, відповідач підтвердив, що надані послуги згідно з Договором, ним було отримано в повному обсязі.

Крім того, позивач звернув увагу, що згідно п.1.1 розділу 1 договору № 608-СТ від 17.01.2018р. обов`язок по своєчасному вивезенню (поверненню) контейнерів з терміналу виконавця покладено на замовника. Також, договором не передбачена відповідальність виконавця за несвоєчасне повернення (вивезення) порожніх контейнерів. ТОВ «Бруклін-Киів» не має договірних (господарських) стосунків з судноплавною лінією, з нормативними строками використання її контейнерів не ознайомлено та також не має відношення до оформлення документації контейнерного терміналу, на підставі яких передаються завантажені контейнери та повертаються порожні, перевізником яких є ТОВ «Бруклін-Київ».

Позивач стверджує, що у ТОВ «Бруклін-Київ» при виконанні договору не має ознак неналежного виконання свої договірних зобов`язань.

18.05.2021 року від відповідача до суду надійшли заперечення (вх. № 13381/21), де останній, окрім викладеного раніше, відзначив, що позивач посилається у позовній заяві, відповіді на відзив та долучає як доказ копію рахунку на оплату №917 виготовлений 14.07.2020 року (заявка №2506/1 від 25.06.2020 року). Сам рахунок відповідач не отримував ані до планової дати початку проведення робіт, ані після їх закінчення, що унеможливлює проведення сплати або направлення обґрунтованої відмови від сплати послуг.

Крім того, номер банківського рахунку, який зазначений в розділі 8. «Адреси і реквізити сторін» відображений у не діючому форматі і значно відрізняється від номеру банківського рахунку зазначеному у рахунку на оплату №917 від 14.07.2020 року, що також, на думку відповідача, унеможливлює сплатити кошти без виставлених рахунку та/або акту.

Також відповідач наголошує, що відповідно до умов п.3 заявки №2506/1 від 25.06.2020 року доставка/повернення навантаженого/порожнього контейнера з/на територію контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін - Київ Порт» обов`язок покладено саме на позивача, а останній намагається стягнути з відповідача кошти за доставку/повернення контейнерів у розмірі 967,88грн. з ПДВ.

Відтак, відповідач підсумовує, що; позивач сам повідомляє суду, що не здав вчасно порожній контейнер, однак безпідставно посилається на винуватість відповідача; після довготривалих перемовин та вимог з боку відповідача, порожній контейнер таки був зданий за місцем призначення, що не заперечує і сам позивач; позивач не звертався до відповідача з вимогами про надання приймального акту контейнерного терміналу на порожній контейнер, про його необхідність ніяк не повідомляв.

Інші заяви по суті до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021р. позовна заява (вх.№713/21) була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.03.2021р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

25.03.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків (вх.№8301/21), із змісту якої вбачається усунення всіх недоліків, встановлених ухвалою суду від 18.03.2021р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу №916/690/21 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, порядку ст.ст.247-252 Господарського процесуального кодексу України без виклику сторін. Крім того, даною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.06.2021р. постановлено розглядати справу №916/690/21 в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження по справі та призначити підготовче засідання суду на 22 червня 2021р. о 12:40 год.

22.06.2021р. у судовому засіданні по справі № 916/690/21 проголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі та призначення справи №916/690/21 до судового розгляду по суті на 08.07.2021р. о 12:20 год., про що було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Марін-Транс» ухвалою суду 24.06.2021 року в порядку ст. 120 ГПК України.

28.07.2021 року було проголошено протокольно перерву в судовому засіданні по суті до 09.08.2021 року о 12:20 год.

Під час розгляду справи по суті у судових засіданнях представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити позивачу у його задоволенні.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

В судовому засіданні, 09.08.2021 року Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України постановлена вступна та резолютивна частини рішення в нарадчій кімнаті.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

17 січня 2018р. між ТОВ «Бруклін-Київ» (виконавець) та ТОВ «Марін-Транс» (замовник) було укладено договір № 608-СТ, предметом якого, відповідно до п.1.1. є надання послуг, пов`язаних з розформуванням, стафіруванням, розстафіруванням контейнерів, навантаженням/розвантаженням вантажів замовника на/з авто (залізничний) транспорт(у) і зберіганню Вантажів/контейнерів замовника на території терміналу виконавця, за що замовник зобов`язується оплачувати виконавцю вартість фактично наданих послуг на умовах, обумовлених цим договором, та своєчасно вивозити контейнера/вантаж з території терміналу виконавця.

Відповідно до п.2.1.2., 2.1.3. замовник зобов`язаний гарантувати здійснення 100% передоплати згідно виставлених на підставі договору та заявки рахунків до планованої дати початку проведення робіт, вказаної в заявці. У випадку, якщо вартість фактично виконаного комплексу робіт та послуг відповідно умовам Договору, а також вартість можливих додаткових робіт та/або послуг, наданих на підставі Заявки, сумарно перевищують суму раніше здійсненої передоплати, остаточна оплата здійснюється на підставі рахунку виконавця та провадиться у термін, не пізніше 5 (п`яти) банківських днів з дати його виставлення. При цьому передоплата, здійснена згідно п. 2.1.2. Договору в національній валюті України, гривні, підлягає коригуванню за курсом НБУ на дату закінчення робіт (надання послуг).

Пунктом 2.1.5. договору передбачено, що у випадку організації повернення завантажених/порожніх контейнерів силами замовника, замовник зобов`язаний забезпечити надання видаткових ордерів, відповідних контейнерних терміналів, у термін, не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дати вивезення контейнерів.

У відповідності до п.2.2.1. договору обов`язками виконавця є прийняти до виконання Заявку замовника. В узгоджений Сторонами термін організувати виконання заявлених у договорі та Заявці робіт та оформлення документації (приймальний акт, здавальний акт).

Оплата вартості послуг за цим договором проводиться замовником на вказані в цьому договорі банківські рахунки виконавця згідно з виставленими на оплату рахунками виконавця. Розрахунки з виконавцем за цим договором проводяться в національній валюті України, гривні, за курсом Національного Банку України на дату закінчення робіт. Оплата банківських послуг при перерахунку платежів за цим Договором здійснюється замовником за свій рахунок, тобто сума платежів, що зараховуються на рахунок виконавця, повинна відповідати сумі, зазначеній у рахунках виконавця (п.п. 3.1. 3.3. договору).

Відповідно до пункту 5.2. договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати платежів, замовник оплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від належних виконавцеві платежів за кожну добу прострочення, а також компенсує збиток з розрахунку 25% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Як встановлено п.п 6.1.-6.3. договору, претензії, що виникають за цим договором, повинні бути пред`явлені протягом одного місяця після виникнення підстав для їх пред`явлення. Претензія направляється міжнародно-визнаної кур`єрською поштою, або передається нарочним. Датою (моментом) пред`явлення претензії вважається дата позначки про доставку на кур`єрській накладній, або - при передачі нарочним - дата позначки адресата про прийом листи на його копії, що залишається у відправника. Сторона, яка отримала претензію, зобов`язана розглянути її і відповісти по суті претензії не пізніше 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання претензії.

Відповідно до п. 7.2. договору, він набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до « 31» грудня 2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх здійснення.

Також, згідно п. 7.4. всі Додатки, Додаткові угоди, Заяви та зміни до цього договору мають силу, якщо зони оформлені в письмовому вигляді, підписані уповноваженими представниками обох Сторін та скріплені печатками.

Додатком № 1 від 17.01.2018р. до договору № 608-СТ від 17.01.2018р. сторони погодили номенклатуру вантажу та ставки на навантажувально-розвантажувальні роботи та додаткові послуги, де зазначено, зокрема, що: ставка навантажувально-розвантажувальних робіт становить 355,29 грн./мт без урахування ПДВ; зняття навантаженого контейнера з транспортного контейнера з транспортного засобу за 1 контейнер 1489,93 грн.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 03.12.2018р. до договору № 608-СТ від 17.01.2018р. сторони погодили продовжити термін дії договору № 608-СТ від 17.01.2018р. до 31.12.2019р.

Крім того, Додатковою угодою № 2 від 18.11.2019р. до договору № 608-СТ від 17.01.2018р. сторони погодили продовжити термін дії договору № 608-СТ від 17.01.2018р. до 31.12.2020р. та виклали у п. 8 договору адреси та реквізити сторін у відповідній редакції.

На виконання умов Договору було укладено та підписано Заявку від № 2506/1 від 25.06.2020р., відповідно до якої визначено умови перевезення, у тому числі перелік замовлених послуг, а саме: доставити навантажений 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 з території контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» на територію ТОВ «Бруклін-Київ» силами останнього; повернути порожній 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 на територію контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» силами ТОВ «Бруклін -Київ».

З листів ТОВ «Марін-Транс» № 2506/2, № 2506/3 від 25.06.2020р. до ТОВ «Бруклін-Київ» вбачається, що відповідач просив позивача забезпечити бригаду та техніку для виконання розформування вантажу, просив забезпечити перевезення контейнера OOLU1381700 з території ТОВ «Бруклін-Київ Порт» на територію ТОВ «Бруклін-Київ». При цьому,відповідач гарантував сплату відповідно до виставлених рахунків.

На підставі укладеної заявки, ТОВ «Марін-Транс» було складено наряд №32 від 25.06.2020 року на вивезення завантаженого 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 з території контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» із зазначенням особливих умов:

- Вантаж під митним контролем;

- Розстафіруванням на території та силами ТОВ «Бруклін-Київ».

Відповідно до видаткового ордеру № 0557927 27.06.2020 року відповідач прийняв навантажений 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 з території контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт» та доставив на територію ТОВ «Бруклін-Київ».

Як вбачається з видаткового ордеру № 354 від 26.06.2020р., вивантаження вантажу з контейнеру в наданий відповідачем транспортний засіб відбулось 27.06.2020р., що також підтверджується тальманською розпискою.

13.07.2020 року позивач здав порожній 20-ти фут. контейнер OOLU1381700 на територію контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт», про що свідчить приймальний акт №1528307 від 13.07.2020 року.

13.07.2020 року складено акт виконання робіт (надання послуг) № 917 від 13.07.2020р., відповідно до якого виконавцем були проведені наступні роботи (виконані такі послуги):

- зняття завантаженого 20-футового контейнеру з транспорту загальною вартістю 1263,98 грн.;

- навантажувально-розвантажувальні роботи загальною вартістю 4186,95 грн.;

- навантаження порожнього контейнеру на транспорт вартістю 948,66 грн.;

- доставка/повернення контейнерів вартістю 967,88 грн.;

- зберігання контейнерів загальною вартістю 32,34 грн.

Загальна суму послуг склала 8879,77 грн. Проте, судом встановлено, що вказаний акт № 917 від 13.07.2020р. сторонами не підписаний.

14.07.2020 року ТОВ «Бруклін-Київ» було виставлено рахунок на оплату № 917 із зазначенням всіх реквізитів для сплати коштів та переліком здійснених робіт, послуг на загальну суму 8879,77 грн. Також, позивачем зазначено строк сплати відповідачем рахунку до 15.07.2020р.

27.10.2020р. ТОВ «Бруклін-Київ» було надіслано ТОВ «Марін-Транс» претензію № 2127/ВПК від 27.10.2020р., де позивач просив сплатити на його користь заборгованість протягом 10 днів з дати отримання відповідачем вказаної претензії.

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Отже, всупереч умовам пунктів 2.1.3., 3.1. договору відповідач оплату послуг згідно виставленого позивачем рахунку на загальну суму 8879,77 грн. у встановлені в договорі строки у повному обсязі не оплатив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, що і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

4.Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписи ч.4 ст.74 ГПК України визначають, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг (виконання робіт), факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Так, 17.01.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Марін-Транс» укладено договір надання послуг № 608-СТ, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати послуги, а відповідач зобов`язувався прийняти та оплатити надані послуги.

Доказів зміни, розірвання чи визнання недійсним вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Суд зауважує, що послуги, визначені умовами договору, у повній мірі відповідають послугам, що були надані позивачем та прийняті відповідачем, що останнім підтверджено у відзиві на позов.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності претензій відповідача щодо обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Між тим, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що на виконання укладеного між сторонами умов договору позивачем було надано комплекс послуг, проте оплата за отримані послуги відповідачем не здійснювалась у зв`язку з неотриманням рахунку.

При цьому, за умовами п.2.1.2 та п. 3.1. договору ТОВ «Марін-Транс» прийняло на себе зобов`язання гарантувати здійснення 100% передоплати згідно виставлених на підставі договору та заявки рахунків до дати планової дати початку проведення робіт. Оплата вартості послуг за договором проводиться замовником на вказані у договорі реквізити виконавця згідно з виставленими на оплату рахунками.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок про те, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

Укладаючи договір надання послуг № 608-СТ від 17.01.2018р., ТОВ «Марін-Транс» погодилося з його умовами. Отже, на переконання суду, оскільки отримання відповідних послуг за договором та на виконання заявки відповідачем не заперечується, невиконання ТОВ «Марін-Транс» умов договору щодо проведення оплати за надані послуги, не є підставою для відмови від виконання умов договору, зокрема, через неотримання відповідного рахунку.

Крім того, відповідачем в ході розгляду справи підтверджено, що ним було отримано претензію позивача № 2127/ВПК від 27.10.2020р., де останнім було вказано перелік наданих послуг та загальну суму вартості таких послуг, проте, наразі, жодних доказів наявності у відповідача претензій щодо якості та/або вартості отриманих послуг матеріали справи не містять. Доказів сплати відповідачем в повному обсязі вартості наданих позивачем послуг, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Щодо посилань відповідача на неналежне виконання ТОВ «Бруклін-Київ» своїх договірних зобов`язань в частині несвоєчасного повернення порожнього контейнеру да контейнерного терміналу, що спричинило збитків відповідачу у вигляді сплати штрафних санкцій за понаднормове використання контейнеру, суд відхиляє заперечення відповідача та погоджується з доводами позивача, що умовами договору визначений обов`язок ТОВ «Марін-Транс» по своєчасному вивезенню (поверненню) контейнерів з терміналу виконавця. Водночас, договором не передбачена відповідальність позивача за несвоєчасне повернення порожніх контейнерів та здійснення доставки/повернення навантаженого/порожнього контейнера на територію контейнерного терміналу за власні кошти.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ТОВ «Марін-Транс» з претензією або в судовому порядку до ТОВ «Бруклін-Київ» щодо сплати останнім спричинених несвоєчасним поверненням порожнього контейнера збитків. Також, суду не надано жодних доказів щодо звернення відповідача з вимогами до позивача повернути порожній контейнер на територію контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт».

Посилання відповідача стосовно понесених ним незапланованих збитків за понаднормове використання обладнання на користь судноплавної компанії на підставі договору № 0606/12-01 від 06.06.2012р. не приймаються судом до уваги як такі, що не стосуються предмету розгляду даної справи.

Здійснивши оцінку доводів та заперечень відповідача, суд не приймає їх до уваги, оскільки відповідач не подав суду жодного доказу на спростування обставин, що послуги, зазначені позивачем, не було отримані ТОВ «Марін-Транс» або не відповідають умовам договору.

Так, у рахунку на оплату № 917 від 14.07.2020р. зазначено, що остаточний розрахунок має бути здійснений в строк до 15.07.2020р., отже строк оплати вказаних послуг (виконаних робіт), є таким, що настав 15.07.2020р.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання позивачем послуг та відсутність повної та своєчасної оплати зі сторони відповідача за надані послуги.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказів на підтвердження повної оплати наданих позивачем послуг на суму 8879,77 грн. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

На думку суду надані позивачем докази, про які суд вказував вище, є вірогідними. Відповідач не подав доказів на спростування вірогідності доказів наданих позивачем та не подав доказів, які б суд міг визнати більш вірогідними ніж ті, що наявні у матеріалах справи.

Отже, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, а також проаналізувавши пояснення сторін, суд вважає, що доводи позивача є доведеними, а докази позивача є більш вірогідними, ніж письмові заперечення відповідача, а тому суд дійшов висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обставини отримання послуг за договором № 608-СТ від 17.01.2018р.

Враховуючи зазначені норми чинного законодавства України та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та доведеними належними доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлені строки.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

За прострочення виконання зобов`язання на підставі пункту 5.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню за загальний період прострочення з 16.07.2020р. по 10.03.2021р. в сумі 694,92 грн. та 25% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені та 25% річних, зробленого позивачем, та господарський суд дійшов висновку про правильність здійсненого позивачем розрахунку, що має наслідком необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Бруклін-Київ» шляхом присудження до стягнення з ТОВ «Марін-Транс» на користь позивача пені в розмірі 694,92 грн. та 25% річних у розмірі 1444,72 грн.

Позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат за період з 16.07.2020 року по 10.03.2021 року, борг зі сплати інфляційних втрат становить 434,09 грн.

У постанові Великої Палата Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі №902/417/18, вказано, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідний висновок Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладено в постанові від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, перевіривши такий розрахунок вважає його частково не вірним, оскільки позивачем при здійсненні такого нарахування було не вірно визначено сукупний індекс інфляції за спірний період, де мало місце прострочення виконання зобов`язання.

Судом було зроблено перерахунок інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що інфляційні втрати за період з 16.07.2020р. по 10.03.2021р. становлять 527,23 грн.

З огляду на зазначене, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, а позивачем заявлено розмір інфляційних втрат менший ніж розрахований судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань підлягають задоволенню в розмірі 434,09 грн.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 232, 233, 237 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Марін-Транс» (вул. Жуковського, № 2, 3-й поверх, оф.1, м. Одеса, 65014, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруклін-Київ» (Митна площа, № 1, м. Одеса, 65026; адреса для листування: Хлібна гавань, 6, м. Одеса, 65003, ) суму основної заборгованості у розмірі 8879 (вісім тисяч вісімсот сімдесят дев`ять) грн. 77 коп., 25% річних у сумі 1 444 (одна тисяча чотириста сорок чотири) грн. 72 коп., інфляційні втрати у сумі 434 (чотириста тридцять чотири) грн. 09 коп., пеню в розмірі 694 (шістсот дев`яносто чотири) грн. 92 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Наказ видати відповідно до ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 19 серпня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський