РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1045/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-В" (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (м. Київ) , Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (м. Київ) , 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "ІЦ "Енергомаш" - ОСОБА_1 (м. Харків) 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "Тімсен" - ОСОБА_2 (м. Харків)
провизнання недійсним договору,
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача ТОВ "ІЦ "Енергомаш" - не з`явився;

відповідача ТОВ "Тімсен" - не з`явився;

3-ї особи ОСОБА_1 - Коновалова О.А.;

3-ї особи ОСОБА_2 - Кудрявцева В.І.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-В" (позивач) звернулось із позовом до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (відповідачі), в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення 3-го поверху №14 загальною площею 52,7 кв м в нежитловій будівлі літ "А-8", що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, укладений 06.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (02002, м. Київ, вул. Луначарського, 4, ), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьовою А.В., реєстровий №2. Також позивач просить стягнути з відповідачів судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є кредитором відповідача ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш", а дії по виведенню майна з метою уникнення звернення стягнення (укладання фраудаторного договору) порушують права позивача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

21.05.2021 ОСОБА_2 надав суду заяву про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ "Тімсен".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.06.2021 залучено до участі у справі №922/1045/21 ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "Тімсен".

07.06.2021 протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 07.07.2021 о 12:30 год.

29.06.2021 третя особа ОСОБА_3 надала письмові пояснення щодо позову, в яких просить суд відмовити у позові повністю, застосувати позовну давність до позовних вимог.

30.06.2021 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "Тімсен" - ОСОБА_2 надав суду заяву, в якій просить залучити до участі у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ "ІЦ "Енергомаш" - ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 07.07.2021 залучено до участі у справі №922/1045/21 ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ "ІЦ "Енергомаш".

23.07.2021 третя особа ОСОБА_1 надала до суду заяву (клопотання) про продовження строку на подання письмових пояснень, в якій, зокрема, просить продовжити встановлений судом (ухвала від 07.07.2021 у справі №922/1045/21) процесуальний строк для подання пояснення третьої особи щодо позову або відзиву по цій справі до 15.08.2021.

Ухвалою суду від 26.07.2021 у задоволенні заяви (клопотання) третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (ТОВ "ІЦ "Енергомаш") - ОСОБА_1 про продовження строку на подання письмових пояснень відмовлено повністю.

Ухвалою суду від 26.07.2021, яка відповідно до ст. 223 ГПК України занесена до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі №922/1045/21 було закрите та справа була призначена до судового розгляду по суті на 04.08.2021 о 14:30.

03.08.2021 третя особа ОСОБА_1 надав письмові пояснення третьої особи щодо позову, які були залишені судом без розгляду, оскільки подані після спливу процесуального строку на їх подання та без клопотання про його поновлення.

04.08.2021 позивач надав заяву про залишення позову без розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 04.08.2021 заява позивача була залишена без розгляду, оскільки вона подана вже після закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті.

Представник позивача не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Відповідачі відзиви на позов не надали, представники відповідачів у судові засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 3 ст. 202 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників третіх осіб, суд встановив наступне.

Товариству з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" на праві власності належало нежитлове приміщення 3-го поверху №14 загальною площею 52,7 кв м в нежитловій будівлі літ. "А-8", розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 8343606.

06.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (далі - покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В. за реєстровим №2 (далі - договір купівлі-продажу).

Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (продавець) підписаний директором ОСОБА_4 , а з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" (прокупець) - директором ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу продавець передає у власність покупця нежитлове приміщення 3-го поверху №14 загальною площею 52,7 кв м в нежитловій будівлі літ. "А-8" (нежитлове приміщення), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах цього договору, а покупець набуває у власність та зобов`язується сплатити оговорену грошову суму.

Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу продаж нежитлового приміщення, визначеного п. 1.1 розділу 1 цього договору, вчиняється за ціною 347735,41 грн, у тому числі ПДВ 20%, які покупець зобов`язується сплатити на розрахунковий рахунок продавця за згодою сторін до 06.06.2015.

Як передбачено п. 4.1 договору купівлі-продажу передача вказаного приміщення продавцем у користування покупця та прийняття покупцем відбувається шляхом підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення, що підписується уповноваженими на це представниками сторін упродовж 3 днів після підписання цього договору.

23.02.2016 між відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен", як продавцем, та третьою особою ОСОБА_2 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дегтярьовою А.В. за реєстровим №1763, за яким продавець продав, а покупець придбав спірне нежитлове приміщення.

Цей договір підписаний з боку продавця ТОВ "Тімсен" директором ОСОБА_6 , а з боку покупця - безпосередньо ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу продавець передає у власність покупця нежитлове приміщення 3-го поверху №14 загальною площею 52,7 кв м в нежитловій будівлі літ. "А-8" (нежитлове приміщення), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах цього договору, а покупець набуває у власність та зобов`язується сплатити оговорену грошову суму.

Згідно з п. 2.1 договору купівлі-продажу продаж нежитлового приміщення, визначеного п. 1.1 розділу 1 цього договору, вчиняється за ціною 266597,19 грн, без ПДВ, які покупець зобов`язується сплатити на розрахунковий рахунок продавця за згодою сторін до 23 лютого 2017 року включно.

Як передбачено п. 4.1 договору купівлі-продажу, передача вказаного приміщення продавцем у користування покупця та прийняття покупцем відбувається шляхом підписання акту прийому-передачі нежитлового приміщення, що підписується уповноваженими на це представниками сторін упродовж 3 днів після підписання цього договору.

10.11.2016 між третьою особою ОСОБА_7 , як продавцем, та третьою особою ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.І., за умовами якого продавець передав у власність покупця спірне нежитлове приміщення.

15.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельта сучасні технології" (первісний кредитор), в особі директора Єфімова Олександра Івановича, Товариством з обмеженою відповідальністю "Актив-В" (новий кредитор), в особі директора ОСОБА_8 , та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (боржник), в особі директора ОСОБА_9 , був укладений договір про відступлення права вимоги №15/12-16 від 15.12.2016 (надалі - договір про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору право вимоги до боржника за договором №261112 від 26.11.2012 та додатковою угодою №1 від 01.02.2013, укладеними між первісним кредитором та боржником в обсягах та умовах, що існують на момент укладання цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору про відступлення права вимоги розмір заборгованості боржника, права вимоги до якого відступаються згідно з цим договором, складає 569174,92 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору про відступлення права вимоги підстави виникнення і сума, зазначеного у п. 1.2 договору права вимоги до боржника, а також стан взаємовідносин первісного кредитора і боржника на момент підписання цього договору підтверджується:

2.1.1. Договором №261112 від 26.11.2012;

2.1.2. Специфікацією №1 від 26.11.2012 до договору №261112 від 26.11.2012;

2.1.3. додатковою угодою №1 від 01.02.2013 до договору №261112 від 26.11.2012;

2.1.4. Актом приймання-передачі від 04.02.2013;

2.1.5. Актом виконаних робіт від 09.02.2013;

2.1.6. рішенням Господарського суду м. Києва від 28.04.2015 по справі №910/21810/13 з мокрою печаткою;

2.1.7. наказом Господарського суду м. Києва про примусове виконання рішення від 08.05.2015 у справі №910/21810/13;

2.1.8. Постановою Київського апеляційного суду від 04.02.2016 по справі №910/21810/13.

2.1.9. наказом Господарського суду м. Києва про примусове виконання рішення від 22.02.2016 у справі №910/21810/13;

2.1.10. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №50877043 від 11.04.2016.

2.1.11. Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №50878637 від 11.04.2016.

2.1.12. Постановою про передачу зведеного виконавчого провадження від 08.09.2016.

2.1.13. Постановою про передачу матеріалів виконавчого провадження ВП №50877043 від 12.09.2016;

2.1.14. Постановою про передачу матеріалів виконавчого провадження ВП №50877637 від 12.09.2016;

2.1.15. Постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП 50877043 від 14.09.2016;

2.1.16. Постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП 50877637 від 14.09.2016;

2.1.17. інші документи та інформацію, яку первісний кредитор вважатиме за необхідне передати новому кредитору для виконання умов цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору про відступлення права вимоги за передане право вимоги до боржника за договором №261112 від 26.11.2012 та додатковою угодою №1 до нього від 01.02.2013 новий кредитор сплачує первісному кредитору суму в гривнях, що еквівалентна 14000 (чотирнадцять тисяч Євро 00 центів) згідно з офіційним курсом НБУ на дату здійснення платежу за даним договором.

Відповідно до п. 3.2 договору про відступлення права вимоги оплата суми, визначеної в п. 3.1 даного договору здійснюється новим кредитором частинами, а саме:

3.2.1. Перша частина платежу у гривнях, що еквівалентно 5000,00 Євро згідно з офіційним курсом НБУ на дату здійснення платежу за даним договором здійснюється до 31 січня 2017 року у порядку, визначеному цим договором.

Згідно з п. 4.1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор протягом п`яти робочих днів після отримання платежу вказаного в пункті 3.2.1 договору зобов`язується передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а саме:

4.1.1. оригінал договору №261112 від 26.11.2012;

4.1.2. оригінал специфікації №1 від 26.11.2012 до основного договору;

4.1.3. оригінал додаткової угоди №1 від 01.02.2013 до основного договору;

4.1.4. оригінал акту приймання-передачі від 04.02.2013;

4.1.5. оригінал акту виконаних робіт від 09.02.2013;

4.1.6. рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2015 по справі №910/21810/13 з мокрою печаткою;

4.1.7. копію наказу Господарського суду м. Києва про примусове виконання рішення від 08.05.2015 у справі №910/21810/13;

4.1.8. постановою Київського апеляційного суду від 04.02.2016 по справі №910/21810/13 з мокрою печаткою;

4.1.9. копію наказу Господарського суду м. Києва про примусове виконання рішення від 22.02.2016 у справі №910/21810/13;

4.1.10. копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50877043 від 11.04.2016.

4.1.11. копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50878637 від 11.04.2016.

4.1.12. постановою про передачу зведеного виконавчого провадження від 08.09.2016 за підписом начальника Управління ДВС ГТУ юстиції у Харківській області Лактін С.І.;

4.1.13. постановою про передачу матеріалів виконавчого провадження ВП №50877043 від 12.09.2016 за підписом Сокуренко І.О.;

4.1.14. постановою про передачу матеріалів виконавчого провадження ВП №50877637 від 12.09.2016 за підписом Сокуренко І.О.;

4.1.15. постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП 50877043 від 14.09.2016 з мокрою печаткою;

4.1.16. постановою про прийняття до виконання виконавчого провадження ВП 50877637 від 14.09.2016 з мокрою печаткою;

4.1.17. інші документи та інформацію, яку первісний кредитор вважатиме за необхідне передати новому кредитору для виконання умов цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору про відступлення права вимоги під час передачі документів, новий кредитор та первісний кредитор підписують акт прийому передачі документів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4.3 договору про відступлення права вимоги з дати підписання акту прийому-передачі документів новий кредитор стає кредитором боржника в розмірі вимог, зазначених в п.1.2 цього договору, тобто набуває всі права кредитора передбачені чинним законодавством щодо боржника, а попередній кредитор ці права втрачає.

Відповідно до п. 4.4 договору про відступлення права вимоги про заміну кредитора сторони цього договору повідомляють Господарський суд м. Києва і клопочуть про зміну стягувача у виконавчому провадженні у строк, що не перевищує трьох днів з моменту підписання акту прийому-передачі документів.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, при укладенні спірного договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.01.2015 було порушено його права, як кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш".

Спірний договір купівлі-продажу був предметом розгляду в господарських судах.

Так Верховний Суд своєю постановою від 10.01.2019 по справі №910/17529/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Дегтярьова Ангеліна Володимирівна, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Повне товариство "Ломбард "Надія" Письменна Н.Є. і компанія"; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_1 про визнання договору недійсним відмовив повністю позивачу у позові.

Під час розгляду справи №910/17529/17 Верховний Суд дійшов висновку, що вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи-стягувача за рахунок майна цього власника, може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Звертаючись з позовом про визнання недійсним договору, позивач [відповідач ТОВ "ІЦ "Енергомаш"] переслідує як кінцеву мету захист свого права власності на майно, яким він розпорядився за оспорюваним правочином. Однак позов про визнання недійсним договору, поданий позивачем [відповідач ТОВ "ІЦ "Енергомаш"], який є стороною цього правочину, що за його ж твердженням було вчинено з метою уникнення звернення стягнення на майно, не підлягає задоволенню як такий, що спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловжила.

Колегія суддів, як підставу відмови в позові, зазначила, що позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу, поданий позивачем, який є стороною цього правочину, що за його ж твердженням було вчинено з метою уникнення звернення стягнення на нерухоме майно, не підлягає задоволенню як такий, що спрямований на одержання судового захисту права, яким особа зловжила.

Північний апеляційний суд своєю постановою від 17.11.2020 по справі №910/18872/19 у задоволенні позову ОСОБА_10 (новий учасник ТОВ "ІЦ "Енергомаш") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" (попередній учасник ТОВ "ІЦ "Енергомаш") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімсен" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Дєгтярьової Ангеліни Володимирівни, ОСОБА_1 , Повного товариства "Ломбард "Надія" Письменна Н.Є. і Компанія" про визнання договору недійсним відмовив повністю.

Верховний Суд своєю ухвалою від 03.02.2021 по справі №910/18872/19 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_10 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" про передачу справи №910/18872/19 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Північний апеляційний суд, як підстави для відмови в позові зазначив наступні обставини.

На момент звернення до суду з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" не було та не є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" та не володіє корпоративними правами відповідача-1.

Свої корпоративні права щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" втратило на підставі рішення Московського районного суду міста Харкова від 25.08.2016 у справі №643/2497/16-ц.

Таким чином, задоволення позовних вимог шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.01.2015 жодним чином не захищає порушені, корпоративні права та інтереси позивача-2, а втрачені на підставі судового рішення корпоративні права, про порушення яких зазначає останній, не будуть відновлені.

Позивач ОСОБА_10 набула корпоративні права щодо Товариства з обмежено відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" лише з 12.10.2016, тобто майже ніж через два роки після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Набуваючи корпоративні права Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш", ОСОБА_10 була обізнана щодо господарської діяльності товариства, про його фінансовий стан та реальну вартість набутої частки корпоративних прав.

Отже договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 06.01.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тімсен", жодним чином не міг порушити корпоративні права та інтереси ОСОБА_10 , яких вона набула лише 12.10.2016, та відповідно, не міг завдати останній жодних збитків.

Третя особа ОСОБА_2 проти задоволення позову у цій справі заперечує з таких підстав:

- товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-В", не є належним позивачем, оскільки не надало акти приймання-передачі документів згідно з п. 4.3 договору про відступлення права вимоги №15/12-16 від 15.12.2016;

- позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-В", придбало право вимоги боргу за договором про відступлення права вимоги №15/12-16 від 15.12.2016, а отже позивач міг і повинен був оцінювати склад та вартість майна боржника;

- договір купівлі-продажу від 06.01.2015 неодноразово вивчався судами та в судових рішеннях йому давалася оцінка як законному, зокрема у постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 у справі №910/18872/19, яка була залишена у силі ухвалою Верховного Суду від 03.02.2021; у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 по справі №910/17529/17; у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 по справі №910/15804/19; у постанові Верховного Суду від 07.12.2018 по справі №910/7547/17;

- позивач і відповідачі мали між собою значні обсяги розрахунків в порівнянні з якими сума оспорюваного договору є незначною;

- вимоги позивача є грошовими та не стосувалися об`єкта, відчуження якого є предметом оскарженого договору купівлі-продажу від 06.01.2015, укладеного між ТОВ "Інженерний центр "Енергомаш" і ТОВ "Тімсен";

- на момент укладення спірного правочину не існували обтяження щодо об`єкта за договором від 06.01.2015; наявність кредиторських вимог позивача до відповідача-1 не свідчить про наявність права власності у позивача на майно, що є предметом договору купівлі-продажу від 06.01.2015; укладенням договору купівлі-продажу від 06.01.2015 права позивача порушені не були;

- позивач не є і не був власником майна, що є предметом договору від 06.01.2015, заборони на відчуження об`єкту на дату укладення договору не існувало; підстави для визнання недійсним договору від 06.01.2015 передбачені статтями 203, 215 та 234 ЦК України відсутні; посилання позивача на порушення принципів справедливості, добросовісності, розумності є необґрунтованими, оскільки вказані принципи стосуються сторін спірного правочину, стороною якого позивач не є; рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015, яке набуло законної сили тільки 04.02.2016 не передбачало задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на майно, що становить предмет спірного договору; права позивача на майно у момент вчинення спірного правочину були відсутні, оскільки сама по собі наявність рішення про стягнення з відповідача-1 на користь позивача грошових коштів не свідчить про наявність прав позивача на майно відповідача-1;

- позивач сам визнав, що виконавче провадження за грошовими вимогами ТОВ "Дельта сучасні технології" було відкрито тільки 11.04.2016 ВП №50877043. Таким чином, станом на момент укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу не існувало ані рішення суду, ані виконавчого провадження щодо стягнення грошових коштів.

Третя особа ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечує та підтримав доводи третьої особи ОСОБА_2 .

Досліджуючи доводи учасників справи суд виходив з того, що ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо суті спору суд зазначає, що звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним на момент його вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

У відповідності до ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4). Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5). Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6). Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (ч. 7).

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як передбачено частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до ст. 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

За приписами ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до положень статей 202, 203, 234 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття зміну або припинення відповідних прав та обов`язків, що обумовлені цим правочином. Відсутність у сторін наміру створення зазначених правових наслідків має наслідком визнання правочину фіктивним та у зв`язку з цим недійсним в судовому порядку.

Як передбачено ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом ст. 2 ГПК України та ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення.

Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу) та порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, та і від характеру його порушення.

Разом з тим у силу положень статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України кожна особа має право на захист свого права (охоронюваного законом інтересу) у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнання права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Звертаючись з позовом у цій справі, позивач не довів порушення внаслідок укладення договору його майнових прав.

Зі змісту постанов Верховного Суду від 10.01.2019 у справі №910/17529/17 та Північного апеляційного суду від 17.11.2020 у справі №910/18872/19, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №910/18872/19 вбачається, що визнання недійсним договору з підстав його фіктивності вже було предметом судового розгляду за позовами Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш" (відповідач по справі №922/1045/21), ОСОБА_10 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажне управління "Енергомаш" і в задоволенні позовних вимог зазначених осіб було відмовлено з різних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-В", звертаючись з позовом про визнання недійсним договору у цій справі як новий кредитор до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш", фактично ставить під сумнів остаточність та правову визначеність ухваленої в межах справи №910/17529/17 постанови Верховного Суду та ухваленої в межах справи №910/18872/19 постанови Північного апеляційного суду, якими вирішено відповідний спір щодо захисту прав, пов`язаних зі зменшенням обсягу майна відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Енергомаш".

Третьою особою ОСОБА_2 у письмових поясненнях щодо позову було заявлено про застосування строку позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач не навів суду поважних причин пропуску строку позовної давності та не просить поновити його.

Отже, строк позовної давності пропущено позивачем без поважних причин. Однак, підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає і відхиляє заяву третьої особи ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності до позовних вимог, оскільки вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог по суті у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008).

Таким чином, аргументи викладені позивачем у позовній заяві не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Позивач не надав суду доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення, але цей обов`язок не можна розуміти як вимогу надання детальної відповіді на кожен аргумент і питання дотримання цієї вимоги може розглядатися лише з урахуванням обставин справи.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і не підлягаючими задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст. 20, 42 ГК України, ст. 6, 11, 15, 16, 202, 203, 207, 215, 234, 509, 512 - 514, 517, 519, 626 - 628, 655 ЦК України, ст. 13, 73, 74 - 80, 86, 123, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241 ГПК України,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційного скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено "13" серпня 2021 р.

Суддя В.І. Ольшанченко

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.