ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про закриття провадження у справі

11 серпня 2021 року м. Харків Справа № 913/252/21
Провадження № 14/913/252/21
Господарський суд Луганської області у складі судді Лісовицького Є.А.,
при секретарі судового засідання Славгородській К.В., розглянувши матеріали справи
за позовом Селянське (фермерське) господарство «Агротава», смт. Новоайдар, Новоайдарський район Луганської області
до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, м.Сєвєродонецьк Луганської області
про визнання права постійного користування земельною ділянкою, визнання недійсним наказів
У засіданні брали участь:
від позивача - представник не прибув;
від відповідача - представник не прибув.
Селянське (фермерське) господарство «Агротава» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області, в якій просить суд:
2. Визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 20.09.2019 № 2377-СГ «Про припинення права постійного користування землею».
3. Визнати недійсними наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 13.10.2020 № 826-УБД «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу її у приватну власність 5 (п`ятьом) громадянам для ведення особистого селянського господарства».
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Лісовицькому Є.А.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.05.2021 позовну заяву Фермерського господарства «Агротава» б/н від 27.04.2021 було залишено без руху.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 24.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 913/252/21. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 17.06.2021 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 17.06.2021 відкладено підготовче засідання на 22.07.2021.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 22.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 21.08.2021; відкладено підготовче засідання на 11.08.2021 о 10 год. 00 хв.
29.07.2021 від позивача на адресу суду надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. В поданій заяві позивач просить надати дозвіл представнику позивача прийняти участь у судовому засіданні по справі № 913/252/21, яке призначене 11.08.2021 о 10 год. 00 хв., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «Easycon».
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 30.07.2021 клопотання Фермерського господарства «Агротава» б/н від 26.07.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було задоволено. Суд ухвалив судове засідання у справі № 913/252/21, яке призначене на 11.08.2021 о 10 год. 00 хв., провести в режимі відеоконференції за допомогою системи «Easyсon» за участю представника Фермерського господарства «Агротава».
Сторони правом на участь в судовому засіданні 11.08.2021 своїх повноважних представників не скористались.
11.08.2021 на електрону пошту суду від позивача надійшло клопотання б/н від 11.08.2021, в якому він просить відкласти розгляд справи, у зв`язку перебуванням представника позивача у невідкладних слідчих діях поза межами Луганської області.
Розглянувши клопотання, суд зазначає наступне.
У відповідності до приписів п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях.
Разом з тим, пунктом 3 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
В даному випадку, суд не визнавав явку представника позивача у судове засідання 11.08.2021 обов`язковою. При цьому, представник позивача не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та не надав доказів на підтвердження необхідності його участі у слідчих діях, а відтак неможливості прийняття участі у судовому засіданні з розгляду справи № 913/252/21, яке призначено на 11.08.2021.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи відмовити, у зв`язку з його необґрунтованістю.
Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з наступним.
Згідно з ч. 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, завданнями підготовчого провадження є, зокрема: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За вимогами ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.
У відповідності до викладеного, суд надає оцінку характеру спірних правовідносин у даній справі в межах визначених позивачем підставах і предмета позову та вказаного у позові складу сторін.
В даному випадку, предметом позову є:
- визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 20.09.2019 № 2377-СГ «Про припинення права постійного користування землею»;
- визнання недійсними наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 13.10.2020 № 826-УБД «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу її у приватну власність 5 (п`ятьом) громадянам для ведення особистого селянського господарства».
Відповідачем у даній справі позивач визначив Головне управління Держгеокадастру у Луганській області
Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 13.10.2020 № 826-УБД «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу її у приватну власність 5 (п`ятьом) громадянам для ведення особистого селянського господарства» було передано у власність 5 (п`ятьом) громадянам земельні ділянки загальною площею 10,0000 га (по 2 га кожному) за рахунок земельної ділянки площею 23,41 га, що належить ФГ «Агротава».
Позивач вважає, що вказані накази слід визнати недійсними тому, що вони прийняті всупереч вимогам ст. 141 Земельного кодексу України, зокрема, відсутні підстави для позбавлення права ФГ «Агротава» на використання земельної ділянки внаслідок смерті його засновника та припинення ним права постійного користування спірною земельною ділянкою.
При розгляді справи судом враховується наступне.
За приписами ст. 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції чинній на час надання Державного акту на право постійного користування землею ОСОБА_1 ) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства.
Згідно ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час надання Державного акту на право постійного користування землею), селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником.
Відповідно до ч. 5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час надання Державного акту на право постійного користування землею) на ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Складаються також інші документи відповідно до законодавства України.
Згідно приписів ст. 7 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею може бути короткостроковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти п`яти років. У разі виробничої необхідності ці строки може бути продовжено на період, що не перевищує одного строку відповідно короткострокового або довгострокового тимчасового користування.
У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Згідно ст. 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції чинній на час надання Державного акту на право постійного користування землею) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
У відповідності до ст. 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції чинній на час надання Державного акту на право постійного користування землею) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час надання Державного акту на право постійного користування землею) визначено, що після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку.
Для державної реєстрації селянського (фермерського) господарства до відповідної Ради народних депутатів подається заява, статут, якщо це необхідно для створюваної організаційної форми підприємництва, список осіб, які виявили бажання створити його (із зазначенням прізвища, імені та по батькові голови), і документ про внесення плати за державну реєстрацію.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (в редакції, чинній на час надання Державного акту на право постійного користування землею) після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладання договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи, одержує печатку із своїм найменуванням і адресою, відкриває розрахунковий та інші рахунки в установах банку і вступає у відносини з підприємствами, установами та організаціями, визнається державними органами та органами місцевого самоврядування як самостійний товаровиробник при плануванні економічного і соціального розвитку регіону.
Відповідно до ст. ст. 25, 26 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції на час створення фермерського господарства) юридична особа діє на підставі статуту (положення). Установи та інші державні організації, що перебувають на державному бюджеті, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, також і інші організації можуть діяти на підставі загального положення про організації даного виду. Юридична особа має цивільну правоздатність відповідно до встановлених цілей її діяльності. Правоздатність юридичної особи виникає з моменту затвердження її статуту або положення, а у випадках, коли вона повинна діяти на підставі загального положення про організації даного виду, - з моменту видання компетентним органом постанови про її утворення. Якщо статут підлягає реєстрації, правоздатність юридичної особи виникає в момент реєстрації.
Згідно копії статуту Селянського (фермерського) господарства «Агротава», який міститься в матеріалах справи (а.с. 156 161), статут Селянського (фермерського) господарства «Агротава» був зареєстрований Новоайдарською районною держадміністрацією 29.03.1996, реєстраційний № 187. Зі змісту статуту вбачається, що вказане господарство засновано ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.02.2008 серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Колядівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області.
19.06.2003 Верховною Радою України прийнято Закон України від 19.06.2003 № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон України від 19.06.2003 № 963-IV), який визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
За приписами статті 6 Закону України від 19.06.2003 № 963-IV до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належать: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.
Згідно Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі Постанова), Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (підпункт 31 пункту 4 Положення).
Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області (далі Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Згідно пункту 4 вищевказаного Положення, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює заходи щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством; проводить відповідно до законодавства моніторинг земель та їх охорону.
У відповідності до приписів ст. 10 Закону України від 19.06.2003 № 963-IV державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель.
З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області, в присутності голови СФГ «Агротава» Іванова Олександра Михайловича, було здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки державної форми власності площею 23,41 га (кадастровий номер відсутній) сільськогосподарського призначення, розташованої на території Побєдівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області. Згідно Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 10.09.2019 № 174-ДК/216/АП/09/01/-19, за результатами перевірки було встановлено, що земельна ділянка поросла дикими травами та чагарниками (не використовується), виявлено стерню соняшника (сухі залишки), земельна ділянка не сформована, не зареєстрована, фактів порушень вимог земельного законодавства на земельній ділянці, яка стала об`єктом перевірки, не встановлено.
13.10.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області видано наказ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність 5 (п`ятьом) громадянам для ведення особистого селянського господарства» № 826-УБД.
Вказаним наказом затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 5-ти громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населених пунктів, на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Побєдівській сільській раді Новоайдарського району Луганської області за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, угіддя рілля.
Також, передано у приватну власність 5 (п`ятьом) громадянам земельні ділянки загальною площею 10,0000 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, угіддя рілля, розташованих за межами населених пунктів, на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Побєдівській сільській раді Новоайдарського району Луганської області згідно додатку.
У відповідності до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Отже, з 19.10.2020 вказані земельні ділянки є приватною власністю наступних фізичних осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
З наведеного вбачається, що оспорюванні накази Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 20.09.2019 № 2377-СГ «Про припинення права постійного користування землею» та від 13.10.2020 № 826-УБД «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу її у приватну власність 5 (п`ятьом) громадянам для ведення особистого селянського господарства» вже реалізовані.
Тобто, фактично позивач просить визнати за ним право постійного користування на земельну ділянку, в якій 10 із 23,41 гектарів землі на даний час перебувають у приватній власності фізичних осіб ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ).
З огляду на вказані обставини, та враховуючи заявлені вимоги, вищевказані фізичні особи також мають бути відповідачами у даній справі.
Згідно ч. 1 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.
Отже з аналізу ст. 48 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд не має право за власною ініціативою залучити до участі у справі інших відповідачів.
Разом з тим, судом враховується наступне.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.
Згідно приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно пунктів 6, 10 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
В даному випадку, за вимогою позивача про визнання за Селянським (фермерським) господарством «Агротава» права постійного користування спірною земельною ділянкою одночасно з Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області відповідачами також повинні бути і фізичні особи, у яких на праві приватної власності перебувають земельні ділянки, яки були їм передані на підставі спірних наказів Головного управління Держгеокадастру у Луганській області.
Разом з тим, статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
За приписами ч. 2 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю, оскільки даний спір не підвідомчий господарським судам, а підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Таким чином, враховуючи місцезнаходження спірної земельної ділянки, даний спір підлягає розгляду у Новоайдарському районному суді Луганської області.
Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Згідно з ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Отже, закриття провадження у даній справі є підставою для повернення сплаченого позивачем судового збору, для чого позивач повинен звернутися до суду з відповідним клопотанням.
На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -
Закрити провадження у справі № 913/252/21 за позовом Селянського (фермерського) господарства «Агротава» до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання права постійного користування земельною ділянкою, визнання недійсним наказів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Ухвалу підписано - 12.08.2021.

Суддя Є.А. Лісовицький