ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021 м. Дніпро Справа № 904/2978/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Ступарик К.В. розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Єгорова Дмитра Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Дніпроагро" (49005, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,1А, оф.102; ідентифікаційний код 36161054)

про стягнення 248 445 грн.18 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Фізична особа - підприємець Єгоров Дмитро Сергійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх. №2869/21 від 22.03.2021) про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Дніпроагро" 248 445 грн. 18 коп., що складає 163 946 грн. 48 коп. - заборгованості за перевезення, здійснені за Договором від 29.01.2019 №ТП-00054 на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом, 51 893 грн. 96 коп. - пені, 22 127 грн. 64 коп. - інфляційних нарахувань та 10 477 грн. 10 коп. - 3% річних.

Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовну заяву було подано без додержання вимог, встановлених статтею 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків - 7 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Позивачем подано до суду заяву (вх. №17815/21 від 08.04.2021), якою усунено недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що ухвала суду була надіслана учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013р. №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу. За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та про необхідність подання витребуваних судом документів.

При цьому, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З приводу дотримання прав сторін під час розгляду даної справи судом, слід зазначити наступне.

Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49005, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 1А, оф. 102.

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Дану ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 було отримано відповідачем 23.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Так, ухвалою суду від 13.04.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Справа згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом №ТП-00054 від 29.01.2019 в частині оплати послуг в розмірі 248 445 грн. 18 коп.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору про внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом № №ТП-00054 від 29.01.2019, актом здійснення перевезення, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за виконані перевезення та правомірності вимоги позивача про стягнення суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи між Фізичною особою - підприємцем Єгоровим Дмитром Сергійовичем (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Дніпроагро" (надалі - відповідач) укладено Договір на внутрішні перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29.01.2019 №ТП-00054 (надалі - Договір перевезення).

Пунктом 1.1. Договору перевезення встановлено, що перевізник зобов`язується протягом усього строку дії цього договору за завданнями замовника у встановлені строки приймати і поставляти довірений йому замовником вантаж автомобільним транспортом до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу замовника, а замовник зобов`язується оплачувати належним чином надані перевізником послуги.

Згідно підпункту 3.2.6. Договору перевезення замовник зобов`язаний здійснити своєчасну та повну оплату за послуги по перевезенню перевізнику в порядку та згідно умов, передбачених цим договором та заявкою.

Надання послуг по цьому договору фіксується двостороннім актом виконаних робіт (послуг), який складається у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, підписується уповноваженими представниками перевізника та замовника та засвідчується печатками сторін та повинен містити наступну інформацію: найменування замовника; найменування вантажу; дата і маршрут; вартість перевезення (пункт 4.1. Договору перевезення).

Відповідно до пункту 4.2. Договору перевезення загальна сума цього договору складається із сум вартості підписаних обома сторонами актів виконаних робіт (послуг).

Послуги вважаються виконаними належним чином, якщо вантаж доставлено у відповідності до умов узгоджених сторонами у відповідній заявці (пункту 4.4. Договору перевезення).

Пунктом 4.5. Договору перевезення встановлено, що надані послуги з перевезення підтверджуються товарно-транспортною накладною, актом виконаних робіт (послуг) і документами, що підтверджують передавання вантажу вантажоодержувачу з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу згідно чинного законодавства України.

Згідно пункту 4.6. Договору перевезення замовник оплачує послуги з перевезення на підставі виставленого перевізником рахунку-фактури протягом 7 (семи) банківських днів з моменту передавання вантажу вантажоодержувачу, але у будь-якому випадку не раніше надання перевізником усіх документів згідно пункту 4.5. цього договору і з урахуванням пунктів 5.3., 5.4.1 цього договору.

У відповідності до пункту 4.7. Договору перевезення підставою для виставлення рахунку-фактури є дані підписаного сторонами акту виконаних робіт (послуг), відмітки замовника у супровідних документах, а також акти, складені для підтвердження фактів, які можуть бути підставою для покладення на перевізника матеріальної відповідальності.

Пунктом 4.9. Договору перевезення встановлено, що в разі відсутності претензії у замовника до якості перевезення, замовник підписує наданий перевізником акт виконаних робіт (послуг). За наявності претензії замовник надає перевізнику мотивовану письмову відмову від прийняття послуг. У разі наявності у замовника претензій щодо якості наданих послуг перевізником послуг, строк оплати продовжується на кількість днів, протягом яких сторони врегулювали розбіжності.

Згідно пункту 9.1 Договору перевезення цей договір перевезення набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2020 року. Якщо за місяць до закінчення строку договору жодна із сторін не заявить про його закінчення, договір вважається продовженим ще на один календарний рік без зміни його умов.

Позивачем умови Договору перевезення виконано та здійснено перевезення вантажу на загальну суму 163 946,48 грн., що підтверджується Актами надання послуг, які підписані сторонами без заперечень; товарно-транспортним накладними; Актом звірки взаєморозрахунків.

Сторонами підписаний Акт звірки взаєморозрахунків станом на 10.06.2020, в якому відображена заборгованість в розмірі 163 946,48грн.

Позивачем до позовної заяви надано копії актів надання послуг та рахунки-фактури:

1) за рахунком № 22 від 28.11.2019 на суму 33663,60 грн. до Акту надання послуг № 22 від 28.11.2019,

2) за рахунком № 27 від 23.12.2019 на суму 48664,80 грн. до Акту надання послуг № 27 від 23.12.2019, Товарно-транспортної накладної №000006050 від 23.12.2019.

3) за рахунком № 3 від 18.01.2020 на суму 86043,88 грн. до Акту надання послуг № 3 від 18.01.2020,

4) за рахунком № 4 від 20.01.2020 на суму 32842,80 грн. до Акту надання послуг № 4 від 20.01.2020,

5) за рахунком № 5 від 28.01.2020 на суму 50392,80 грн. до Акту надання послуг № 5 від 28.01.2020,

6)за рахунком № 6 від 16.02.2020 на суму 49237,80 грн. до Акту надання послуг № 6 від 16.02.2020.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію щодо сплати заборгованості, однак позивач стверджує, що відповіді та/або сплати за надані послуги на дату звернення з позовною заявою, не отримав.

Відповідач за надані послуги не розрахувався, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 163 946,48грн.

Викладене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, надавши оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до Господарського кодексу України, на підставі господарсько-договірних відносин між сторонами виникли майнові господарсько-договірні зобов`язання.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу за договором.

Перевезення вантажу будь-яким видом транспорту складається з трьох елементів: навантаження, переміщення та вивантаження вантажу, основним з яких є саме перевезення вантажу, що здійснюється на підставі окремого договору, правове регулювання якого у загальній формі закріплено в главі 64 Цивільного кодексу України та главою 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно частини 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами статті 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно із статтями 610, 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Факт надання позивачем послуг з перевезення вантажу підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до умов договору, строк оплати послуг є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості від представників сторін не надійшло, відповідачем належними та допустимими доказами вимоги позивача не спростовані, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 163 946 грн. 48 коп.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені

Відповідно до частини 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.5. Договору перевезення встановлено, що у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених п.п.4.9 (наявність у замовника претензій), 4.10 (факсимільне відтворення підпису) та Розділом 6 (форс-мажорні обставини) цього Договору, замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача пеня становить 51 893 грн. 96 коп. та складається з наступних розрахунків:

1) за рахунком № 22 від 28.11.2019 на суму 33663,60 грн. пеня складає 6822 грн. 08 коп. за прострочення з 06.12.2019 по 14.03.2021 ;

2) за рахунком № 27 від 23.12.2019 на суму 48664,80 грн. пеня складає 8924 грн. 84 коп. за прострочення з 31.12.2019 по 14.03.2021 ;

3) за рахунком № 3 від 18.01.2020 на суму 86043,88 грн. пеня складає 14825 грн. 33 коп. за прострочення з 15.01.2020 по 14.03.2021 ;

4) за рахунком № 4 від 20.01.2020 на суму 32842,80 грн. пеня складає 5585 грн. 84 коп. за прострочення з 18.01.2020 по 14.03.2021 ;

5) за рахунком № 5 від 28.01.2020 на суму 50392,80 грн. пеня складає 8309 грн. 83 коп. за прострочення з 25.01.2020 по 14.03.2021 ;

6) за рахунком № 6 від 16.02.2020 на суму 49237,80 грн. пеня складає 7426 грн. 04 коп. за прострочення з 16.02.2020 по 14.03.2021.

Слід взяти до уваги пункт 4.6. Договору перевезення, де зазначено, що замовник оплачує послуги з перевезення на підставі виставленого перевізником рахунку-фактури протягом 7 (семи) банківських днів з моменту передавання вантажу вантажоодержувачу, але у будь-якому випадку не раніше надання перевізником усіх документів згідно п. 4.5. цього договору і з урахуванням п.п. 5.3., 5.4.1 цього договору.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимог позивача не заперечив.

Перевіривши розрахунок, суд дійшов висновку про те, що позивачем невірно розраховано пеню, по-перше, у зв`язку з тим, що загальний період розрахунів позивача виходять за межі шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, по-друге, початок періоду розрахунків позивача відрізняється від умов, передбачених сторонами у пункті 4.6. Договору перевезення.

У зв`язку з вищезазначеним, за розрахунком суду загальний розмір пені складає 26 687 грн. 37 коп. (з 10.12.2019 по 09.06.2020)(3 618 грн. 06 коп. + 4 708 грн. 25 коп. + 7 443 грн. 03 коп. + 2 827 грн. 53 коп. + 4 221 грн. 43 коп. + 3 869 грн. 07 коп.).

Щодо стягнення 3% річних

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача 3% річних становить 10 477 грн. 10 коп. за період з 06.12.2019 по 14.03.2021.

Відповідач контррозрахунку не надав; вимог позивача не заперечив.

Перевіривши розрахунок, суд дійшов висновку про те, що початок періоду розрахунків позивача відрізняється від умов, передбачених сторонами у пункті 4.6. Договору перевезення.

Враховуючи вищезазначене, розмір 3% річних після перерахунку складає 10 254 грн. 57 коп. (з 10.12.2019 по 14.03.2021) (1272грн.76коп. + 1739грн.97коп. + коп. 2900грн.10коп. +1133грн.88коп. +1661грн.31коп. + 1546грн.55коп.).

Щодо стягнення інфляції

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку відповідача інфляційні нарахування становлять 22 127 грн. 64 коп. (грудень 2019 - лютий 2021).

Відповідач контррозрахунку не надав; вимог позивача не заперечив.

Перевіривши розрахунок, суд дійшов висновку про те, що він є аріфметично вірним і правильним.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 684 грн. 72 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи - підприємця Єгорова Дмитра Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Дніпроагро" (49005, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,1А, оф.102; ідентифікаційний код 36161054) про стягнення 248 445 грн. 18 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Дніпроагро" (49005, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького,1А, оф.102; ідентифікаційний код 36161054) на користь Фізичної особи - підприємця Єгорова Дмитра Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 163 946 (сто шістдесят три тисячі дев`ятсот сорок шість) грн. 48 коп. - заборгованості, 26 687 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 37 коп. - пені, 22 127 (двадцять дві тисячі сто двадцять сім) грн. 64 коп. - інфляційних нарахувань, 10 254 (десять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 57 коп. - 3% річних та 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 72 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

16.08.2021.