РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.07.2021Справа № 910/7116/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Данилової М.В., при секретарі судового засідання Габораку О.М., розглянувши загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (04071, м. Київ, вул. Електриків, 8)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 31)

про визнання недійсними пункту додатку до договору

Представники сторін:

від позивача: Щербак Р.І.;

від відповідача: Жовтун О.В.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30 квітня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Судноплавна компанія "Укррічфлот" (позивач) надійшла позовна заява № 04/21 від 29.04.2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку визнати недійсним п. 9.1 Додатку № 2 "Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ "Київські енергетичні послуги" до договору про постачання електричної енергії від 28.12.2018 року № 2083017ВП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до договору та комерційної пропозиції включено положення, які суперечать вимогам законодавства, обмежують права позивача та накладають на позивача штрафні санкції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи №910/7116/21 здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.06.2021 року.

31 травня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В підготовчому засіданні 02.06.2021 року оголошено перерву на 16.06.2021 року.

07 червня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

В підготовчому засіданні 16.06.2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

В підготовчому засіданні 16.06.2021 року оголошено перерву на 21.07.2021 року.

В підготовчому засіданні 21.07.2021 року від відповідача надійшли додаткові документи по справі.

21 липня 2021 року закрито підготовче провадження та суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні 21.07.2021 року підтримав заявлені позовні вимоги просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору в цій справі є вимога ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" про визнання недійсним п. 9.1 Додатку № 2 "Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ "Київські енергетичні послуги" до договору про постачання електричної енергії від 28.12.2018 року № 2083017ВП.

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами, в кінці грудня 2018 року на адресу позивача надійшли листи від постачальника електричної енергії - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" про розірвання договорів про постачання електричної енергії. Відповідно до вказаних листів ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" попереджало, що з 01.01.2019 року не буде являтися постачальником електричної енергії та повідомило, що в разі якщо ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" має намір і надалі споживати електроенергію, він має укласти відповідні договори з Товариством з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги". В разі не укладання договорів його буде відключено від постачання електроенергією.

Як зазначено в позовній заяві, оскільки листи від ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" були направлені ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" наприкінці грудня 2018 року, позивач не мав достатнього часу для проведені процедури укладання договорів про постачання електричної енергії, що передбачена "Правила" роздрібного ринку електричної енергії", які затверджені постановою НКРЕКП 14.03.2018р. №3 (ПРРЕЕ), з вільно обраним постачальником електричної енергії, окрім того, що був визначений в листах ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі".

Як зазначає позивач, з метою запобігання відключення від постачання електроенергією він був змушений укласти договори з відповідачем.

Зокрема, 28.12.2018 року між позивачем та відповідачем було укладеного договори про постачання електричної енергії споживачу, зокрема і договір №2083017ПВ83017 (Договір) з Додатком 2 до нього - "Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії ТОВ "Київські енергетичні послуги" (Комерційна пропозиція).

28 грудня 2018 року позивач приєднався до договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Листом №25/4/10/5897 від 29.03.2019 року відповідач повідомив позивача про дострокове припинення (розірвання) з 01.04.2019 року договірних зобов`язань, зокрема і по Договору.

Також, відповідач направив на адресу позивача попередження №25/4/7/20/5373 від 05.04.2019 року про припинення постачання електричної енергії у зв`язку з заборгованістю.

Заявою №09-03/905 від 26.04.2019 року №09-03/905 ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" звернулась до відповідача з проханням зарахувати заборгованість в рахунок погашення зобов`язань з повернення авансу на суму 11 404,31 грн., а решту коштів в розмірі - 47 632,22 грн., повернути.

Позивач зазначає, що вказана заява залишалася без реагування - зарахування здійснено не було, надлишок коштів, що залишився після проведення остаточні розрахунки між позивачем та відповідачем у строки встановлені ПРРЕЕ не були повернуті.

ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" вказує на те, що ним було виконано свої договірні зобов`язання перед відповідачем щодо розрахунку за спожиту електричну енергію та щодо розрахунку за послуги з передачі, розподілу електричної енергії.

21.05.2019 року на адресу позивача надійшла вимога відповідача №25/4/7/10/8196 від 16.05.2019 року про сплату штрафних санкцій за нібито не повідомлення про дострокове розірвання Договору. До вимоги було додано відповідний рахунок. У вказаній вимозі відповідач посилаючись на п.п. 10.1, 13.3 Договору та п. 9.1 Комерційної пропозиції до Договору, вимагав від ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" здійснити оплату штрафу за не повідомлення про дострокове припинення (розірвання) договорів, зокрема і по Договору. Загальна сума штрафу, яку відповідач вимагав сплатити складала - 686 776, 32 грн., в тому числі за Договором - 491 235,84 грн.

Вважаючи вказані вимоги незаконними, безпідставними та такими, що порушують права ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" вернулось зі скаргою від 03.06.2019 року №09-03/914 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

За наслідком розгляду скарги ПрАТ "Судноплавна компанія "Укррічфлот" НКРЕКП листом від 22.07.2019 року №7689/20.3/7-19 повідомила про результати розгляду та ухвалене рішення.

НКРЕКП дійшло до наступних висновків: «Таким чином, лист надісланий ТОВ «Київські енергетичні послуги» на адресу ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» від 29.03.2019 №25/4/10/5897, підтверджує виконання вимог, передбачених процедурою зміни споживачем електропостачальника, відповідно дорозділу VІ Правил.».

ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" звернулось до Господарського суду міста Києва з позов до ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення 174 078,72 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 року по справі №910/1957/20, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09 вересня 2020 року, позов задоволено повністю та постановлено стягнути з ПрАТ «Укррічфлот» на користь ТОВ «КЕП» суму штрафу в розмірі 174 078,72 грн.

В 2021 році ТОВ «КЕП» звернувся до Господарського суду міста Києва з позов до ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» про стягнення штрафу за Договором в розмірі 491 235,84 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 по справі №910/1342/21 позов було задоволено повністю та постановлено стягнути з ПрАТ «Укррічфлот» на користь ТОВ «КЕП» 491 235,84 грн. штрафу. Позовні вимоги ТОВ «КЕП» обґрунтувались невиконанням ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» умов Договору про повідомлення постачальника про дострокове розірвання договору. Штрафні санкції визначались на підставі п. 9.1. додатку №2 Комерційна пропозиція до Договору та обґрунтовувались нібито неповідомленням ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» ТОВ «КЕП» про припинення Договору.

Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Між позивачем та відповідачем укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2018 року № 2083017ПВ, Додатком 2 до якого є Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії відповідача.

Згідно п. 6.1.1 ПРРЕЕ споживач має право в установленому ПРРЕЕ порядку на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу (постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг) з новим електропостачальником.

Якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору (п. 6.1.3. ПРРЕЕ).

Відповідно до п. 10.1 Договору споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником та повідомити постачальника про свій намір не менше ніж як за 21 день до закінчення розрахункового періоду, вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії), якщо інше не передбачено в комерційній пропозиції. Розрахунковим періодом, згідно з п. 5.5 Договору, є календарний місяць.

Пунктом 13.3 Договору передбачено, що за умови дострокового розірвання Договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення Договору.

Відповідно до п. 9.1. Комерційної пропозиції у випадку не повідомлення постачальника про дострокове припинення (розірвання) Договору споживачем, споживач сплачує штраф у розмірі подвійної вартості електричної енергії, заявленої споживачем як прогнозований обсяг споживання.

Суд зазначає, що згідно ст. 639 ЦК України договір вважається укладеним, коли йому надано тієї форми, про яку домовились сторони, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Статтями 207, 208 ЦК України передбачено, що правочини між юридичними особами належить вчиняти в письмовій формі. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку, якщо він підписаний його стороною.

Згідно частини 7 статті 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 ГК України вказує, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з положеннями статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено виключний перелік вимог, додержання яких є необхідним для чинності договору: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним: правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд зазначає, що з існуючих між сторонами правовідносин, не вбачається будь-яких порушень, які б могли тягнути за собою недійсність пункту 9.1 Комерційної пропозиції даного Договору, виходячи з наступного:

- зміст Договору в цілому та пункту 9.1 Комерційної пропозиції Договору зокрема не суперечить положенням чинного законодавства України та моральним засадам суспільства;

- договір про постачання електричної енергії споживачу розроблено на підставі Примірного договору, що є Додатком 5 до Правил роздрібного ринку електричної енергії. Відповідно до п. 3.1.7 ПРРЕЕ договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (п. 3.1.8. ПРРЕЕ);

- Договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про ринок електричної енергії», Правил роздрібного ринку електричної енергії;

- сторони на момент підписання Договору мали повний обсяг цивільної дієздатності, оскільки були зареєстрованими юридичними особами, підписання Договору було покладено на уповноважених осіб;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За цим Договором про постачання електричної енергії споживачу постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» до 01.04.2019 здійснювалося постачання електричної енергії на потреби на об`єкту Позивача, а Позивач, у свою чергу, отримував, споживав електричну енергію та оплачував.

- Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, ТОВ «КИЇВСЬКІ ЕНЕРГЕТИЧНІ ПОСЛУГИ» та ПрАТ «СК «Укррічфлот», укладаючи договір, погодили його умови, у т. ч. і Комерційну пропозицію. Відповідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір про постачання електричної енергії споживачу у відповідності до п 3.2.5 ПРРЕЕ може бути укладений на умовах, відмінних від тих, що передбачені публічними комерційними пропозиціями. Так, відповідно до абз. 3 вказаного пункту, якщо сторони дійдуть згоди на інших умовах, які не передбачені публічними комерційними пропозиціями відповідного електропостачальника, вони мають укласти договір у паперовій формі, зазначивши умови комерційної пропозиції. Підписання сторонами договору у письмовому вигляді, а не шляхом подання лише заяви-приєднання, а головне - підписання індивідуальної комерційної пропозиції конкретному споживачу - ПрАТ «Судноплавна компанія «Укррічфлот» з умовами, відмінними від опублікованих на сайті постачальника, свідчить, що відповідач не був обмежений у договірній свободі при укладенні договору з позивачем.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» загальні положення та умови договору мають бути справедливими і прозорими, викладеними чітко і ясно, не містити процедурних перешкод, що ускладнюють здійснення прав споживача. Жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

Під час розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/1342/21, рішення по які залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 року було встановлено наступне.

Згідно п. 10 ч. 7 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються: строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.

Отже, договір може містити положення про покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і вказані положення не суперечать чинному законодавству та ніяким чином не обмежують право споживача вільно обирати постачальника та змінювати постачальника.

Відповідно до ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже суд не вбачає в укладеному сторонами договорі порушень закону, які б свідчили про його нікчемність.

Суд зазначає, що обставини встановлені у справі №910/1342/21 суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

За приписами частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтями 78, 79 ГПК України унормовано, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За наслідком встановлених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 13.08.2021 року.

Суддя М.В. Данилова