номер провадження справи 18/84/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 справа № 908/1305/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Левкут Вікторії Вікторівни, розглянувши матеріали справи № 908/1305/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ВІЗАВІ ІНВЕСТ (84130, Донецька область, м. Слов`янськ, м. Святогірськ, вул. Кільцева, буд. 93)

до відповідача державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення 680115,60 грн.

Без повідомлення (участі) представників учасників справи

Товариство з обмеженою відповідальністю ВІЗАВІ ІНВЕСТ звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 у справі № 8/66/03 шляхом стягнення 680115,60 грн.

Позовні вимоги вмотивовані невиконанням відповідачем мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 22.01.2016 у справі № 8/66/03 в процесі виконання рішення, а також відсутністю у вказаної ухвали суду статусу виконавчого документа у відповідності до Закону України "Про виконавче провадження". Позивач зазначив, що в порушення умов зазначеної мирової угоди відповідач позивачу 680115,60 грн. не сплатив. Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», положень (стандартів) бухгалтерського обліку, Положення про інвентаризацію актів та зобов`язань протягом 2017-2020 років позивачем на адресу відповідача направлялись акти звірки взаємних розрахунків, підписанням яких відповідач підтверджував сальдо на користь позивача в сумі 680115,60 грн. За позицією позивача, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.02.2020 у справі № 917/1421/18, перебіг позовної давності є перерваним. Посилаючись на приписи ст.ст. 256, 257, 261, 262, 264, 267 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2021 справу № 908/1305/21 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/1605/21, присвоєно справі номер провадження 18/84/21, на підставі ст. 252 ГПК України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи. В даній ухвалі суду зазначалось, що розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/1605/21 та також, запропоновано відповідачу надати у строк, що не перевищує 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше 30.06.2021, відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України; запропоновано позивачу у строк протягом 5 днів з дня отримання відзиву (у разі його отримання) надати суду відповідь на відзив.

Сторони повідомлені про розгляд справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції повноважному представнику позивача 11.06.2021 та повноважному представнику відповідача 11.06.2021.

Від відповідача 29.06.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив. Зазначив, що у випадках невиконання зобов`язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця з заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду. Строк пред`явлення до виконання ухвали Господарського суду від 22.01.2016 у справі № 8/66/03 перебігає з 22.01.2016 по 22.01.2019. У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», позивач не позбавлений був можливості звернутись до суду щодо його приведення у відповідність зазначеному закону. ТОВ ВІЗАВІ ІНВЕСТ для примусового виконання ухвали суду до органів державної виконавчої служби не зверталось, тож строк пред`явлення до виконання ухвали сплинув 23.01.2019. За доводами відповідача, з позовом про спонукання до виконання мирової угоди позивач мав звернутись з у період з 23.07.2016 по 23.07.2019. Станом на дату подання позову 05.05.2021 строк, в межах якого позивач міг завернутись з відповідним позовом, сплив. Твердження позивача, що підписанням актів звірки відповідач підтверджував в актах сальдо на користь позивача, відповідач заперечив. Зазначив, що в актах звірки станом на 01.11.2017 та станом на 01.11.2018 сальдо на користь позивача складає 850144,50 грн., що не відповідає умовам мирової угоди. Примітка в актах виконавця бухгалтерії Д.Костроміна про заборгованість в розмірі 680115,60 грн. не є належним доказом наявності вказаної суми заборгованості. Акти звірки станом на 01.112019 та станом на 01.11.2020 підписані після спливу позовної давності. Вважає, що підписання акту звірки не є дією, яка перериває перебіг позовної давності або підставою вважати строк пред`явлення виконавчого документу (ухвали суду) таким, що не сплив. У зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Від позивача 01.07.2021 (з дотриманням встановленого судом строку) надійшла відповідь на відзив, в якій він проти доводів відповідача заперечив та зазначив, що ухвала Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам виконавчого документу, тому в силу чинного законодавства позивач не позбавлений права звернутись з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. Твердження відповідача про сплив позовної давності позивач вважає помилковим з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, згідно з якою підписання уповноваженою особою акта звірки взаєморозрахунків є дією, що свідчить про визнання боргу.

В запереченнях на відповідь на відзив, наданих суду 13.07.2021, відповідач підтримав свої доводи, викладені у відзиві на позов та відзначив, що відповідно до п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських справ», у дослідженні обстави, пов`язаних із вченням дій по визнання боргу або іншого обов`язку, господарському суду слід враховувати, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Також вказав, що Верховний Суд у постанові від 22.05.2018 у справі № 825/1468/17 дійшов висновку, що акт лише посвідчує стан розрахунків, проте не є дією, яка свідчить про визнання боргу.

Щодо строку розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Провадження у даній справі відкрито 07.06.2021. Отже, суд мав розпочати розгляд справи по суті після 07.07.2021 та закінчити 06.08.2021.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2020 №255 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 №211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), установлено з 12 березня до 24 квітня 2020 року на всій території України карантин, дія якого неодноразово продовжувалася і наразі не припинена.

З 17.07.2020 набрав чинності Закон України від 18.06.2020 № 731-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким внесено зміни до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" ГПК України, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

За період дії карантину звернень щодо необхідності реалізації своїх прав у більш тривалий строк від учасників справи не надходило.

Оскільки карантинні заходи в Україні не скасовані, з метою недопущення безпідставного затягування строку розгляду справи, враховуючи те, що сторонам надана можливість подати свої процесуальні заяви, навести доводи та заперечення суду з урахуванням строку дії карантину, суд ухвалив розпочати розгляд справи по суті та прийняти рішення у справі 06.08.2021 за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, без повідомлення (участі) у судовому засіданні представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.03.2003 по справі №8/66/03 позовні вимоги закритого акціонерного товариства «Візаві» (правонаступником прав та обов`язків якого є ТОВ "ВІЗАВІ ІНВЕСТ") задоволено та стягнуто на його користь з державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» 848326,50 грн. збитків та 1813,00 грн. судових витрат. На виконання рішення від 25.03.2003, яке набрало чинності, 25.05.2003 видано відповідний наказ.

Виконавче провадження з виконання вказаного наказу перебувало на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Постановою від 04.01.2016 виконавче провадження з примусового виконання наказу від 20.05.2003 по справі № 8/66/03 поновлено.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 у справі № 8/66/03 затверджено мирову угоду, укладену між сторонами спору в процесі виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2003 по справі №8/66/03 (надалі Мирова угода).

Умовами Мирової угоди сторонами підтверджено, що на дату її підписання Боржник має перед Кредитором грошові зобов`язання у розмірі 850144,50 грн., які підтверджені рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.03.2003 по справі 8/66/03.

Сторони домовились про припинення грошового зобов`язання, на наступних умовах:

- Боржник зобов`язується сплатити Кредитору 680115,60 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Кредитора протягом шести місяців з дати затвердження мирової угоди Господарським судом Запорізької області;

- зобов`язання Боржника перед Кредитором по сплаті залишку заборгованості в сумі 170028,90 грн. припиняються з дати затвердження Мирової угоди Господарським судом Запорізької області на підставі статті 605 Цивільного кодексу України шляхом прощення боргу;

- протягом трьох робочих днів з моменту остаточних розрахунків відповідно до пункту 2.1 Мирової угоди, Кредитор зобов`язується в порядку, передбаченому частиною 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», направити в Державну виконавчу службу за місцем відкриття виконавчого провадження по справі №8/66/03 заяву про закінчення виконавчого провадження (з наданням Боржнику підтверджуючих документів);

- з моменту набрання чинності даною Мировою угодою, будь-які зобов`язання Сторін, які виникли на підставі договору №536(4)98У від 29.09.1998 та рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2003 у справі №8/66/03 припиняються і Сторони не будуть мати будь-яких претензій одна до одної по зазначеному судовому рішенню.

Умови мирової угоди відповідачем не виконано, 680115,60 грн. на розрахунковий рахунок позивача не перераховано.

Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань позивачем на адресу відповідача протягом 2017-2020 років направлялись акти звіряння взаємних розрахунків, в яких, за доводами позивача, відповідачем підтверджувалась заборгованість перед позивачем за мировою угодою в сумі 680115,60 грн. В акті звіряння станом на 31.10.2020 відповідач підтвердив сальдо на користь позивача у розмірі 680115,60 грн. та повідомив про те, що вищезазначена заборгованість списана згідно протоколу робочої групи ВП ЗАЕС № 431 від 30.11.2020.

Листом від 14.01.2021 № 3 позивач звернувся до відповідача з пропозицією скасувати рішення робочої групи ВП ЗАЕС № 431 від 30.11.2020, підтвердити в акті взаємних розрахунків сальдо на користь позивача в сумі 680115,60 грн. та сплатити зазначені кошти до 05.02.2020.

Листом № 42-28/3126 від 09.02.2021 відповідач відхилив пропозицію позивача у зв`язку з відсутністю підстав для відновлення заборгованості.

Невиконання відповідачем мирової угоди стало підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, суд визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Мирова угода у розумінні змісту статей 202, 203 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов`язків для сторін, що її уклали, і згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України підлягає обов`язковому виконанню.

За змістом частин 1-4 статті 78 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, яка діяла на момент затвердження мирової угоди рішенням суду), умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов`язків сторін щодо предмета позову. Про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Відповідно до частин 1-4 статті 192 Господарського процесуального кодексу України (у чинній редакції) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до статті 193 Господарського процесуального кодексу України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що державне підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція не виконала належним чином умови мирової угоди.

Статтею 45 ГПК України передбачено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов`язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України. Усі судові рішення викладаються у письмовій формі.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Сторони у мировій угоді обумовили, що відповідач зобов`язується сплатити позивачу 680115,60 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача протягом шести місяців з дати затвердження мирової угоди Господарським судом Запорізької області;

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, у визначений строк відповідач не виконав умови мирової угоди, тим самим порушив законні сподівання позивача на отримання грошових коштів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/661/20 викладено правову позицію, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах. Спір може бути врегульовано укладенням мирової угоди на будь-якій стадії господарського процесу, у тому числі на стадії виконання судового рішення.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема: постанови судів у господарських справах у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент затвердження мирової угоди 22.01.2016) у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою. Отже, за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах.

При цьому, якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам до виконавчого документа, зазначеним у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого, господарський суд видає наказ.

Як встановлено судом, ухвала Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 у справі № 8/66/03 про затвердження мирової угоди не відповідає статусу виконавчого документа, оскільки її резолютивна частина, в порушення пунктів 6 частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній станом на момент затвердження мирової угоди 22.01.2016) не містить строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, дана ухвала не має статусу виконавчого документа у зв`язку із чим інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання умов мирової угоди.

Також суд враховує правову позицію, що у разі невиконання однією зі сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-274цс15.

Відтак, невиконання зобов`язань по мировій угоді, затвердженій господарським судом, є підставою для пред`явлення позивачем своїх вимог в обсязі, передбаченому цією мировою угодою.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 червня 2004 року у справі "Півень проти України" вказано, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (параграф 35).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

У рішенні від 17.05.2005 "Чижов проти України" вказано на те, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, заява N 3236/03, п. 43).

З огляду на зазначене, суд визнав наявними підстави для задоволення вимоги позивача про спонукання відповідача до виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості.

Відносно викладеної у відзиві на позов заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що за умовами мирової угоди оплата грошових коштів в сумі 680115,60 грн. мала відбутися протягом шести місяців з дати затвердження мирової угоди Господарським судом Запорізької області, отже з урахуванням дати набрання чинності ухвали про затвердження мирової угоди 22.01.2016, строк виконання зобов`язання відповідача за мировою угодою по 22.07.2016.

Відповідач вважає, що позивач мав право звернутись із позовом про спонукання до виконання мирової угоди по 23.07.2019.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань позивачем на адресу відповідача протягом 2017-2020 років направлялись акти звіряння взаємних розрахунків.

Як вбачається із змісту наданих до матеріалів справи актів звіряння взаєморозрахунків станом на 01.11.2017, станом на 01.11.2018 та станом на 01.11.2019 відповідач підтверджував в актах взаємних розрахунків сальдо на користь позивача у розмірі 680115,60 грн. (в актах зазначено заборгованість за рішенням Господарського суду Запорізької області по справі № 8/66/03).

З боку відповідача акти звіряння підписані головним бухгалтером ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» Прокоф`євим І.В.

В акті станом на 01.11.2017 позивачем визначено заборгованість відповідача в сумі 850144,50 грн., з боку відповідача визнано заборгованість в сумі 680115,60 грн. В акті міститься примітка головного бухгалтера Прокоф`єва І.В. про розмір заборгованості ВП ЗАЕС 680115,60 грн. згідно мирової угоди.

В акті станом на 01.11.2018 позивачем визначено заборгованість відповідача в сумі 850144,50 грн., відповідачем визнано суму 680115,60 грн. Також в зазначеному акті посадова особа відповідача головний бухгалтер Прокоф`єв І.В. вчинив напис про те, що заборгованість за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 складає 680115,60 грн.

За результатами звіряння розрахунків станом на 01.11.2019 сторони дійшли взаємної згоди про розмір заборгованості відповідача в сумі 680115,60 грн.

В акті звіряння станом на 31.10.2020 відповідач підтверджує сальдо на користь позивача у розмірі 680115,60 грн. Крім того в акті з боку відповідача головним бухгалтером Прокоф`євим І.В. зазначено повідомлення про те, що вищезазначена заборгованість списана згідно протоколу робочої групи ВП ЗАЕС № 431 від 30.11.2020.

Таким чином, дані докази в своїй сукупності свідчать, що протягом 2017-2020 років відповідач підтверджував в актах звіряння взаємних розрахунків, підписаних головним бухгалтером ВП ЗАЕС, розмір заборгованості перед позивачем за мировою угодою в розмірі 680115,60 грн.

Згідно з частинами 1, 2 статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (ч 1 ст.264 ЦК України), необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає наявність боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

В постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі №916/1727/17 викладені висновки щодо того, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Також зазначено, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. При цьому, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі бухгалтер), відповідно Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства. Бухгалтер, який підписав акт звірки, є уповноваженою на це особою, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Таким чином, підписавши та засвідчивши печаткою підприємства акти звірки взаєморозрахунків за 2017-2020 роки, відповідач фактично визнавав наявність у нього перед позивачем заборгованості у розмірі 680115,60 грн.

Отже, надані докази у своїй сукупності свідчать, що перебіг строку позовної давності переривався щорічно шляхом підписання в межах позовної давності відповідачем актів звірки взаєморозрахунків, а отже не закінчився і на даний час.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Позивачем доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, а наявність заборгованості в сумі 680115,60 грн. встановлена умовами мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 року у справі № 8/66/03.

При цьому суд приймає до уваги, що заборгованість відповідача перед позивачем встановлена ще у 2003 році згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 25.03.2003 у справі № 8/66/03. Ані рішення суду, ані ухвала суду, якими визначено заборгованість відповідача перед позивачем, до цього часу не виконані.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про спонукання відповідача до виконання мирової угоди, яка затверджена ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 у справі № 8/66/03, шляхом стягнення з відповідача заборгованості за мировою угодою в сумі 680115,60 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Спонукати державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133; ідентифікаційний код ВП 19355964) до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.01.2016 у справі № 8/66/03 шляхом стягнення на користь товариства з обмеженою відповідальністю ВІЗАВІ ІНВЕСТ (84130, Донецька область, м. Слов`янськ, м. Святогірськ, вул. Кільцева, буд. 93; ідентифікаційний код 24068600) 680115,60 грн. (шістсот вісімдесят тисяч сто п`ятнадцять грн. 60 коп.) заборгованості за мировою угодою. Видати наказ.

3. Стягнути з державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) в особі відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133; ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь товариства з обмеженою відповідальністю ВІЗАВІ ІНВЕСТ (84130, Донецька область, м. Слов`янськ, м. Святогірськ, вул. Кільцева, буд. 93; ідентифікаційний код 24068600) 10201,73 грн. (десять тисяч двісті одну грн. 73 коп.) судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено, оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 19.08.2021.

Суддя В.В. Левкут