ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"11" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2390/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши матеріали позовної заяви (вх. ГСОО №2476/21 від 09.08.2021 року)

за позовом: Державного підприємства «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту «Чорноморндіпроект» (65058, м. Одеса, просп. Шевченка, 12, );

до відповідачів: 1) Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі «Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, );

2) Дочірнього підприємства «Проектний Інститут» Одеський Промбудпроект» Державного публічного акціонерного товариства «Будівельна компанія «Укрбуд» (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15, );

про визнання недійсним рішень тендерного комітету та договору про закупівлю, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 09.08.2021 року позивач ДП «Чорноморндіпроект» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2476/21) до відповідачів ЧФ ДП «АМПУ» та ДП «Одеський Промбудпроект», в якій просить суд:

1) Визнати недійсними рішення тендерного комітету Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (), викладені у Протоколі засідання тендерного комітету Чорноморської філії ДП «АМПУ» від 09.06.2021р, у закупівлі за номером UA- 2021-03-31-005822-а. про визнання переможцем процедури закупівлі пропозиції учасника ДП «Одеський Промбудпроект» () та про намір укласти договір з учасником ДП «Одеський Промбудпроект» ().

2) Визнати недійсним Договір № 174-В-ЧФ-21 від 22.07.21 проектно-вишукувальні роботи з розробки комплексного плану-схеми (майстер-плану) розвитку морського порту «Чорноморськ», укладений між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» () та Дочірнім підприємством Проектний Інститут Одеський Промбудпроект Державного публічного акціонерного товариства Будівельна компанія Укрбуд ().

3) Зобов`язати Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» () в особі Чорноморської філії відновити розгляд пропозицій учасників закупівлі за номером UA-2021-03-31-005822-а. з урахуванням рішення суду по цій справі.

В обґрунтування поданого позову, позивач посилається на те, що рішення тендерного комітету ЧФ ДП «АМПУ» про визнання переможцем процедури закупівлі пропозицію ДП «Одеський Промбудпроект» та про намір укладення з ним договір прийнято з порушенням законодавства про публічні закупівлі, а саме прийнято пропозицію ДП «Одеський Промбудпроект», яка не відповідає кваліфікаційному критерію щодо наявності документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного (аналогічних) за предметом закупівлі договору (договорів), що стало наслідком укладення спірного договору, чим було порушено права та інтереси позивача.

Одночасно з позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-1025/21), відповідно до якої останній просить суд: заборонити Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі «Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () та Дочірньому підприємству «Проектний інститут Одеський Промбудпроект» Державного публічного акціонерного товариства Будівельна компанія Укрбуд () вчиняти певні дії щодо виконання Договору №174-В-ЧФ-21 від 22.07.2021р. проектно-вишукувальні роботи з розробки комплексного плану-схеми (майстер-плану) розвитку морського порту «Чорноморськ», а саме: здійснювати оплату та виконувати роботи за цим Договором.

В обґрунтування поданої заяви, позивач зазначає, що у разі фактичного виконання сторонами договору №174-В-ЧФ-21 від 22.07.2021р. проектно-вишукувальні роботи з розробки комплексного плану-схеми (майстер-плану) розвитку морського порту «Чорноморськ», що оскаржується ДП «Чорноморндіпроект», рішення суду, у разі задоволення такого позову, не матиме правового сенсу, оскільки у такому випадку у ЧФ ДП «АМПУ» вже не буде необхідності в послугах щодо розробки комплексного плану-схеми (майстер-плану) розвитку морського порту «Чорноморськ». Таким, чином не буде можливості відновити правовий стан, який існував до імовірного порушення прав позивача.

Дослідивши мотиви, викладені у заяві про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у її задоволенні з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Частиною 4 ст. 137 ГПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За правилами ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Інститут забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача та інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача та інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

При цьому вирішуючи питання забезпечення позову на стадії відкриття провадження у справі суд, не вдаючись до оцінки підставності позову та вирогідності його задоволення, має лише керуватися власним уявленням про те, чи може невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду, у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Як було зазначено, вище обґрунтовуючи позовні вимоги, що рішення тендерного комітету ЧФ ДП «АМПУ» про визнання переможцем процедури закупівлі пропозицію ДП «Одеський Промбудпроект» та про намір укладення з ним договір прийнято з порушенням законодавства про публічні закупівлі, а саме прийнято пропозицію ДП «Одеський Промбудпроект», яка не відповідає кваліфікаційному критерію щодо наявності документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного (аналогічних) за предметом закупівлі договору (договорів), що стало наслідком укладення спірного договору, чим було порушено права та інтереси позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду у цій справі є вимога позивача до відповідачів про визнання недійсними рішення тендерного комітету про визнання переможцем процедури закупівлі пропозиції учасника ДП «Одеський Промбудпроект» закупівлі, договору на проектно-вишукувальні роботи з розробки комплексного плану-схеми (майстер-плану) розвитку морського порту «Чорноморськ» та зобов`язати ЧФ ДП «АМПУ» відновити розгляд пропозицій учасників закупівлі за номером UA-2021-03-31-005822-а.

Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, не підлягає дослідженню така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може значно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. В цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може значно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеним у постанові від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.12.2019 у справі № 908/1310/19.

Отже, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі № 910/15637/19).

Згідно зі ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок з доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому покладається саме на заявника.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене суд зазначає, що заявлені заходи забезпечення позову в даному випадку, мають ознаки вирішення справи по суті.

Крім того, застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу вчиняти будь-які дії на виконання укладеного ним договору, призводить до блокування господарської діяльності відповідачів і за умови недоведеності наявності порушення прав заявника у зв`язку з укладенням спірного правочину свідчить про його неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи.

Так, закріплена у ст. 204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Крім того, оцінюючи необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірність наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення, слід враховувати ступінь доведеності позивачем зв`язку змісту порушеного права та інтересу зі способом та наслідками забезпечення позову, адже, ймовірне задоволення позовних вимог у даній справі не призведе до автоматичного та безумовного визнання позивача переможцем торгів чи визнання за ним права на розробку комплексного плану-схеми (майстер-плану) розвитку морського порту «Чорноморськ».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №910/13985/19, від 19.12.2019 у справі №910/12355/19 та від 15.01.2020 у справі №910/14150/19, від 16.04.2020 у справі №910/18680/19.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з ч.11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищевикладене, враховуючи недоведеність заявником підстав для вжиття заявлених заходів забезпечення позову, а також неспівмірності заходів забезпечення із заявленими позовними вимогами, суд, беручи до уваги положення ч.11 ст.137 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного підприємства «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут морського транспорту «Чорноморндіпроект» (вх. ГСОО №2-1025/21 від 09.08.2021 року) відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя Ю.М. Невінгловська