РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021Справа № 910/8573/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "АРКАДА"

до Адвокатського об`єднання "ЛІТІГАТОРКИ"

про стягнення 31 500,00 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "АРКАДА" до Адвокатського об`єднання "ЛІТІГАТОРКИ" про стягнення 31 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання патентно-юридичних послуг від 20.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/8573/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), визначено відповідачу строк - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.ст. 165, 251 ГПК України.

19.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 поновлено Адвокатському об`єднанню "ЛІТІГАТОРКИ" пропущений процесуальний строк на подання відзиву у справі № 910/8573/21.

27.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

03.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, у якому заявник просить відновити строк на подання додаткового доказу та долучити до матеріалів справи лист Омельчука П.І., оскільки не мав змогу подати цей лист разом з відзивом, адже щойно його отримав.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд зазначає таке.

За приписами частин 1-5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Як встановлено у ч. 8 ст. Господарського процесуального кодексу України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Суд зазначає, що у відповідача було достатньо часу для отримання та подання вказаного вище доказу (листа), з огляду на те, що збирання доказів у господарських справах є саме обов`язком сторін спору. Тактим чином, суд не вважає поважною названу відповідачем причину неподання вказаного доказу раніше. Тим більше, своїм правом на звернення до суду із повідомленням про неможливість подання відповідного доказу у встановлений законом строк з об`єктивних причин та клопотанням про надання додаткового строку для подання такого доказу відповідач не скористався.

У зв`язку з наведеним, клопотання відповідача про поновлення строку на подання доказу задоволенню не підлягає, а додані до нього докази до розгляду судом не приймаються.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/8573/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим представникам позивача та відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.12.2019 між Адвокатським об`єднанням "ЛІТІГАТОРКИ" (Виконавець) та Акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк "АРКАДА" (Клієнт) укладено договір про надання патентно-юридичних послуг (надалі також - договір, за умовами п. 1.1 якого Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надати юридичні послуги а саме:

- консультує Клієнта з приводу реєстрації знаку для товарів та послуг «Одін»;

- готує та подає на реєстрацію знак для товарів та послуг «Одін» у визначених Клієнтом класах МКТП та напрямках діяльності;

- здійснює дії, необхідні для отримання свідоцтва на знак для товарів та послуг «Одін».

Згідно з п. 1.2 договору, строк надання послуг - до "31 " грудня 2021 року.

Відповідно до п. 1.3 договору, Клієнт зобов`язується оплатити вартість послуг Виконавця на підставі рахунка-фактури та прийняти надані послуги згідно наданих йому актів приймання-передачі виконаних робіт.

Як встановлено у п. 3.2 договору, Виконавець зобов`язаний:

3.2.1 При виконанні цього Договору дотримуватись побажань та зауважень Клієнта за винятком випадків, коли це може призвести до порушення чинного законодавства;

3.2.2. Своєчасно попереджати Клієнта про обставини , які можуть ускладнити виконання цього Договору;

3.2.3. Забезпечити схоронність матеріалів, переданих Клієнтом;

3.2.4. Приймаючи оригінали документів, необхідних для виконання цього Договору, складати опис, а по закінченні використання таких документів передати їх Клієнту за описом:

3.2.5. Виконувати поточні зауваження Клієнта в процесі надання послуг, які не виходять за межі цього Договору і не мають суттєвого впливу на якість і терміни надання послуг;

3.2.6. Не допускати розголошення третім особам відомостей, отриманих від Клієнта під час виконання цього договору, за виключенням випадків, коли таке розголошення витікає з суті доручення або санкціоноване Клієнтом.

3.2.7. Використовувати власні засоби виробництва (матеріали) для виконання зобов`язання за даним Договором.

Як встановлено у п. 4.1 договору, розмір винагороди Виконавця за надання послуг, зазначених в п. 1.1 цього договору, визначається сторонами та вказується в рахунку-фактурі, виставленому Виконавцем.

Відповідно до п. 4.2 договору, Клієнт перераховує винагороду за послуги Виконавця авансом на підставі отриманого рахунку-фактури Виконавця протягом п`яти днів з моменту його отримання.

У п. 4.3 договору визначено, що Виконавець, одночасно з передачею результатів наданих послуг, складає та передає Клієнту акт виконаних робіт (надання послуг), який Клієнт за відсутності зауважень зобов`язаний підписати. При наявності зауважень, Клієнт подає Виконавцю письмові пояснення з приводу відмови від підписання, які мають бути розглянуті останнім протягом двох робочих днів з моменту подання.

Цей Договір вступає в силу з 20 грудня 2019 р. та діє до 31 грудня 2021 року. (п. 8.1 договору)

На виконання умов договору відповідач виставив позивачу рахунок № 181219 від 18.12.2019 на суму 7500,00 грн, який позивач оплатив у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № 44/4128/05 від 20.12.2019.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що відповідно до відомостей про стан діловодства за заявкою на знак для товарів і послуг № т201933104, Укрпатент повідомив відповідача про необхідність надання додаткових матеріалів 27.12.2019 (Форма ТМ-1.2).

Однак, АТ АКБ «АРКАДА» про даний факт відомо не було. Будь-які запити від відповідача щодо необхідності надання додаткових документів для реєстрації знаку для товарів та послуг «Одін» Банк не отримував.

Відповідно до інформації з сайту Інтерактивної БД "Заявки на знаки для товарів і послуг, прийняті до розгляду", Банку стало відомо, що з 04.03.2021 заявка №т201933104 вважається відкликаною так як виконавцем у встановлений строк не надано запитувані документи.

У зв`язку з викладеним Банком направлено вимогу до відповідача про повернення сплачених за договором коштів та відшкодування збитків, однак дана вимога залишена без задоволення.

19.03.2021 АТ АКБ «АРКАДА» отримано повідомлення від відповідача, в якому підтверджено, що процес реєстрації торговельної марки супроводжується патентним повіреним України Євгенією Бачиш (реєстраційний номер 331) на підставі відповідного договору укладеного з банком. Також відповідач зазначає, що раніше повідомляв Банк про необхідність надання додаткових документів, однак не надає доказів такого повідомлення, натомість просить сплатити державний збір за поновлення строку для надання довіреності до Укрпатенту.

Позивач стверджує, що, оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору про надання патентно-юридичних послуг від 20.12.2019 ним понесено наступні збитки: ДП «Український інститут інтелектуальної власності» відмовив АТ АКБ «АРКАДА» в отриманні знаку для товарів і послуг «ОдІн», чим завдано останньому збитків у розмірі 24 000,00 грн., що були сплачені Банком як збір за подання заявки № т201933104 на знак для товарів і послуг «ОдІн»; не отримано патентно-юридичні послуги в повному обсязі, чим завдано АТ АКБ «АРКАДА» збитків у розмірі 7 500,00 грн., що були сплачені Банком на виконання умов Договору.

Так, оскільки відповідач, в порушення умов договору, не виконав взяті на себе зобов`язання, за які отримав плату, позивач вважає, що є достатньо підстав для стягнення з відповідача 31 500,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що він в повній мірі виконав усі зобов`язання, покладені на нього договором з позивачем. Також відповідач зазначає, що оплата передбачених законодавством зборів не може бути збитком в розумінні статей 224, 225 ЦК України. Крім того, відповідач стверджує, що наразі договір є чинним, а тому претензії позивача щодо його невиконання є незаконними. Також, ліквідація позивача відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.09.2020 № 1744 унеможливить реєстрацію на його користь торговельної марки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статей 6, 626, 627 зазначеного Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України і статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У частинах 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 251 Цивільного кодексу України визначає, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами ст. 252 Цивільного кодексу України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається зі умов договору про надання патентно-юридичних послуг від 20.12.2019, сторони на основі вільного волевиявлення погодили термін надання відповідачем послуг, визначених у п. 1.1 договору, до 31.12.2021.

При цьому суд звертає увагу, що у договорі не визначено етапи надання окремих видів юридичних послуг та строки (терміни) їх виконання.

Тобто, на момент звернення позивача до суду із цим позовом та прийняття рішення у цій справі узгоджений сторонами у договорі термін виконання відповідачем зобов`язань за договором триває, а договір чинний.

Натомість, заявлена позивачем до стягнення заборгованість за своєю правовою природою є збитками, завданими внаслідок невиконання відповідачем умов договору, предметом якого є саме надання юридичних послуг відповідно до переліку у строк до 31.12.2021.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є склад правопорушення, який включає наступні фактори: наявність реальних збитків; вина заподіювача збитків; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю винної особи та збитками.

Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до ст. 224 Господарського кодексу України.

Відповідно до приписів статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Проте, позивачу потрібно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками.

При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Оскільки наразі строк виконання зобов`язань відповідачем за договором про надання патентно-юридичних послуг не є таким, що настав, то і вести мову про їх порушення відповідачем немає правових підстав.

Отже, за наведених обставин, в даному випадку позивач не довів перед судом протиправності дій відповідача, тобто, порушення ним зобов`язань за договором про надання патентно-юридичних послуг від 20.12.2019.

У зв`язку з наведеним, цей позов відшкодування збитків як наслідок невиконання договірних зобов`язань відповідачем заявлений передчасно та за відсутності відповідних правових підстав.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 11.08.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко