ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2155/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11
до Інституту сцинтиляційних Матеріалів Національної академії наук України, 61072, м. Харків, просп. Науки, буд. 60
простягнення 81 382, 00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Інституту сцинтиляційних Матеріалів Національної академії наук України про стягнення вартості фактично спожитої теплової енергії без укладання договору у сумі 81 382, 00 грн. за період з 25.01.2021 року по 02.02.2021 року. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою суду від 08.06.2021 року позовну заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх. № 2155/21 від 03.06.2021 року) залишено без руху. Встановлено Комунальному підприємству "Харківські теплові мережі" строк на усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

17.06.2021 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 14455) про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі № 922/2155/21. Розгляд справи № 922/2155/21 призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами в межах строків встановлених статтею 248 Господарського процесуального кодексу України.

15.07.2021 року від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 16605) у якому останній, просить суд. позовні вимоги задовольнити у розмірі 5 273, 63 грн.

Згідно вимог статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

При цьому, будь-яких клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до вимог статті 252 Господарського процесуального кодексу України від учасників справи не надходило.

Разом з тим, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, відповідач займає нежитлові приміщення головного корпусу (оренда) (о/р 17300-5266-0), північного корпусу (оренда) (17300-5266-5), лабораторно-виробничого корпусу (оренда) (17300-5266-10), головного корпусу (о/р 17300-5265-0),радіохімічного корпусу (о/р 17300-5265-5). Північного корпусу (о/р 17300-5265-15) та лабораторно-виробничого корпусу (17300-5265-20) за адресою пр. Науки, буд. 60 у місті Харкові.

Система опалення приміщень відповідача є невід`ємною частиною системи опалення сказаного будинку, розташованого за адресою: пр. Науки, буд. 60 у місті Харкові, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення адміністративної будівлі одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача.

Постачання теплової енергії на потреби опалення позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.

На підставі розпоряджень Харківського міського голови в опалювальний сезон 2020-2021 років позивачем здійснено постачання теплової енергії у адміністративну будівлю, де розташовані нежитлові приміщення відповідача, що підтверджується актами підключення/відключення № 173/27286 від 04.11.2020 року, № 173/27283 від 04.11.2020 року, № 173/27465 від 04.11.2020 року, № 173/29290 від 05.04.2021 року, № 173/29288 від 05.04.2021 року, № 173/29289 від 05.04.2021 року (а.с. 11-14).

Проте, у порушення статті 24 Закону України «Про теплопостачання» відповідач не уклав договір з позивачем та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору.

За твердженнями позивача, зазначені факти підтверджуються актом обстеження системи теплопостачання об`єкту № 173/4581 від 13.04.2021 року, у якому зазначено, що було проведено обстеження об`єкту відповідача, які розташовані у будівлі за адресою: пр. Науки, буд. 60 у місті Харков. Актом було встановлено, що система централізованого опалення знаходиться у робочому стані, на вводі системи опалення встановлені прилади обліку теплової енергії. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень за січень-лютий 2021 року підтверджується актами про підключення/відключення споживача (а.с.10).

28.04.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено рахунки за лютий 2021 року на загальну суму 81 382, 78 грн., а саме:

№ 17300-5265 від 09.03.2021 року на суму 12 887, 34 грн.;

№ 17300-5265 від 09.03.2021 року на суму 68 495, 44 грн. (а.с. 17- 19).

Проте станом на 01.06.2021 року по особовому рахунку відповідача 17300-5265 обліковується заборгованість за безпідставно спожиту теплову енергію на потреби опалення у сумі 81 382, 00 грн., яка утворилась з 25 січня 2021 року по 02.02.2021 року.

Вищевказані обставини, стали причиною звернення позивача, із відповідним позовом до суду.

Крім того, позивачем зазначено, що раніше між сторонами було укладено договір № 12842/20 від 29.01.2020 року про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, який поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року (а.с. 44-50).

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані до матеріалів справи та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У постанові від 04.12.2020 року у справі №917/1739/17 Велика Палата Верховного суду зазначила, що «правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові ВП ВС від 25.06.2019 року у справі №924/1473/15).

При цьому, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду від 23.10.2019 року у справі №761/6144/15-ц).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позовних вимог, тобто обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги про стягнення коштів, а саме є, вартості фактично спожитої теплової енергії без укладання договору у сумі 81 382, 00 грн. за період з 25.01.2021 року по 02.02.2021 року яку відповідач отримував на потреби опалення за відсутності письмового договору, тобто кошти за безпідставно спожиту теплову енергію, які позивач просить суд стягнути з відповідача.

При цьому як вбачається із матеріалів справи, та про зазначає як позивач та відповідач між позивачем та відповідачем було укладено договір № 12842/20 від 29.01.2020 року про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, який поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року (а.с. 44-50).

Також між сторонами 31.12.2020 року було підписано додаткову угоду до договору про закупівлю теплової енергії в гарячій воді № 12842/20 від 29.01.2020 року (а.с. 50).

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди, дія цього договору продовжується на трок, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, але не пізніше ніж до 31.03.2021 року.

З аналізу вищевикладеного та змісту позовної заяви вбачається, що вона містить не вірне застосування позивачем норми матеріального права. У зв`язку із чим, суд зазначає, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду у справі від 13.02.2020 року № 904/349/19.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що спірні правовідносини що склалися між сторонами у даній справі, випливають саме з договору № 12842/20 від 29.01.2020 року про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, у зв`язку із чим, суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.01.2020 року між Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" (позивач, теплопостачальна організація) та Інститутом сцинтиляційних Матеріалів Національної академії наук України (відповідач. Споживач) було укладено до говір № 12842/20 про закупівлю теплової енергії в гарячій воді (а.с. 44-47).

Згідно пункту 10.1. договору, цей договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін та поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2020 року і діє у частині поставки теплової енергії по 31.12.2020 року включно (а.с. 47).

Дія цього договору може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 % від суми, визначеної у цьому договорі, якщо видатки на цю мету затверджено у встановленому порядку, згідно частини 5 статті 36 Закону (пункту 10.4. договору).

Відповідно до пункту 1.1. договору, предметом даного договору є закупівля код згідно ДК 021:20-8- пара, гаряча вода та пов`язана продукція (централізоване постачання теплової енергії).

Теплопостачальна організація зобов`язується у період дії цього договору поставити споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбаченими цим договором. Теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: - опалення та вентиляцію; гаряче водопостачання (пункт 1.2. договору, а.с. 44).

Відповідно до пункту 4.1. розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, вказані у договорі, відкриті теплопостачальною організацією для кожної категорії з окремими встановленими тарифами (бюджетні установи, «інші споживачі»), відповідно до цих тарифів, діючих у період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень, або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Розрахунковим періодом є місяць за результатами якого підписується акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії за період (пункт 4.2. договору).

Якщо фактична середньомісячна температура зовнішнього повітря буде нижче від температури зазначеної в діючих нормативних документах, та збільшення споживання теплової енергії понад договірні обсяги на опалення об`єктів не вважається порушенням договору (пункт 5.7. договору).

Пунктом 6.1.28 договору, сторони погодили, що у разі, якщо вартість фактичного споживання теплової енергії перевищує передбачену договором на період дії договору, споживач зобов`язаний повідомити про це теплопостачальну організацію та забезпечити виконання вимог закону (а.с. 46 зворот).

Згідно пункту 6.4.4. договору, теплопостачальна організація має право вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування тепловою енергією, відповідно до вимог законодавства.

Згідно пункту 7.4. договору, за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки. Відшкодування збитків та сплата неустойки не звільняє від виконання зобов`язань за цим договором.

31.12.2020 року між сторонами було підписано додаткову угоду до договору (а.с. 50).

Відповідно до пункту 2 додаткової угоди, сторони узгодили заявлену споживачем величину теплової енергії на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, але не пізніше ніж до 31.03.2021 року, у обсязі 163,34339 Гкал, що в коштовному вираження становить 222 390, 56 грн., ПДВ 44 478, 11 грн., всього 266 868,67 грн.

Пунктом 3 додаткової угоди, сторони визначили, що дія цього договору продовжується на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, але не пізніше ніж до 31.03.2021 року (а.с. 50).

Згідно пункту 4 додаткової угоди, споживач сплачує фактичний обсяг спожитої теплової енергії за розрахунковий період.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України Про теплопостачання у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 16605 від 15.07.2021 року) зазначив, що 29.01.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 12842/20 на закупівлю теплової енергії в гарячій воді. Відповідно до пункту 3.1. договору, ціна за теплову енергію становить 1 111 952, 80 грн., ПДВ 222 390, 56 грн. усього 1 334 343,34 грн. Наприкінці грудня 2020 року відповідач двічі розміщував оголошення про проведення процедури закупівлі (відкриті торги). 03.02.2021 року між Інститутом сцинтиляційних Матеріалів Національної академії наук України та Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" було укладено договір № 100019/21 на постачання теплової енергії.

За твердженнями відповідача, щоб не залишитись без теплової енергії у період укладання нового договору, сторони вирішили продовжити строк дії договору № 12842/20 від 29.01.2020 року, на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року, але не пізніше 31.03.2021 року, шляхом укладання додаткової угоди № 5 від 31.12.2020 року. Згідно частини 5 статті 36 Закону України "про публічні закупівлі" № 922-VII від 25.12.2015 року в попередній редакції цього Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (зокрема, ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. У зв`язку із чим, на думку відповідача істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватись після його підписання або виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, та посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 916/1491/17.

Також відповідач зазначає, що у своєму позові, позивач стверджує, що відповідач не уклав договір з позивачем та отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору. У якості підтвердження позивачем надано акт обстеження, у якому зазначено, що відповідач користується тепловою енергією без укладання договору з 01.01.2021 року. Проте відповідач не погоджується із даними твердженнями позивача, оскільки в акті обстеження тепло споживання об`єкту № 173/4581 від 13.03.2021 року, відсутній підпис уповноваженої особи та печатка позивача, а отже на думку відповідача, посилання на даний документ, як на доказ є не можливим.

Щодо розрахунків за спожиту теплову енергію за січень 2021 року зазначає, що всього було спожито 160,17648 Гкал на суму 261 594, 21 грн. з ПДВ. та повністю сплачено рахунок, а саме платіжними дорученнями № 29 від 02.02.2021 року на суму 80 222, 00 грн., № 54 від 02.02.2021 року на суму 140 343,77 грн., та № 54 від 02.02.2021 року на суму 41 029, 22 грн. У березні 2021 року відповідач отримав рахунки - фактури на оплату теплової енергії за лютий 2021 року по о/рахунку 17300-5265 на суму 68 495, 44 грн. за об`ємом спожитої теплової енергії у 41,69128 Гкал, та акт № 2а виконаних робіт по відпуску теплової енергії по о/рахунку № 17300-5265 в т.ч. о/р 17300-52666 на суму 12 887, 34 грн. - 8,14298 Гкал. Загальна сума до сплати становить 81 382, 00 грн. На думку відповідача, позивач без узгодження сторін, нехтуючи приписами частини 5 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", перевищив встановлений ліміт у 20 відсотків суми визначеної у договорі, чим порушив істотні умови договору, які передбачені пунктом 3 додаткової угоди № 5, а саме перевищив об`єм спожитої теплової енергії у 163.34339 Гкал, у сумі 266 868, 67 грн. 31.03.2021 року відповідачем на адресу позивача направлено претензію № 03-09/169 про порушення договірних зобов`язань, щодо перевищення встановленого ліміту у 20 % суми від укладеного договору та відмову у оплаті наданих послуг. Проте позивач у відповіді вимагав сплатити дебіторську заборгованість у розмірі 81 382, 00 грн. з посиланням на умови договору.

Також, за твердженнями відповідача, зобов`язання взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим кодексом та Законом про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім втрат, що здійснювались відповідно до частини 6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. У зв`язку із чим, відповідач визнає лише суму боргу у розмірі 5 273, 63 грн. та просить суд, позовні вимоги задовольнити частково, а саме у розмірі 5 273, 63 грн.

Суд не приймає посилання відповідача на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 916/1491/17, оскільки у даній справі предметом розгляду було зобов`язання відповідача внести зміни до укладеного з позивачем договору про надання послуг з оперативного лізингу автотранспорту №5-В-17 від 07.02.2017 року, а саме викласти Додаток 2 "Графік оплати лізингових платежів" до договору у новій редакції, склавши графік погашення лізингових платежів рівномірними частинами щорічно.

Пунктом 4 додаткової угоди, сторони погодили, що споживач сплачує фактичний обсяг спожитої теплової енергії за розрахунковий період (а.с. 50).

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача не приймається судом, є такими, що спростовуються матеріалами справи, та вище викладеними нормами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення повної оплати за спірною господарською операцією відповідач суду не надав. суму боргу перед позивачем не спростував.

Як зазначає позивач, наявність у відповідача заборгованості за споживу теплову енергію у розмірі 81 382, 00 грн. за період з 25 січня 2021 року по 02 лютого 2021 року підтверджується актами та рахунками наявними у матеріалах справи (а.с. 11-19).

Судом здійснено перевірку заявленої позивачем до стягнення із відповідача суми у розмірі 81 382,00 грн. за період з 25 січня 2021 року по 02 лютого 2021 року відповідно до наданого розрахунку (а.с. 20-21) із врахуванням заперечень відповідача щодо суми боргу, та встановлено, що як вбачається із умов договору № 12842/20 від 29.01.2020 року про закупівлю теплової енергії в гарячій воді та пункту 2 додаткової угоди від 31.12.2020 року сторони погодили, що заявлена споживачем величина споживання теплової енергії становить суму у розмірі 266 868, 67 грн. (а.с. 44-50).

При цьому, відповідач у наданому до суду відзиві на позовну заяву (вх. № 16605 від 15.07.2021 року) зазначив, що частково визнає позовні вимоги, а саме у розмірі 5 273, 63 грн.

При цьому, пунктом 4 додаткової угоди від 31.12.2020 року сторони погодили, що споживач сплачує фактичний обсяг спожитої теплової енергії за розрахунковий період (а.с. 50).

Отже відповідачем було спожито теплову енергію понад обсяги встановлені договором на суму у розмірі 76 108, 37 грн., яка не спростована відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суму боргу за період з 25 січня 2021 року по 02 лютого 2021 року, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення становить суму у розмірі 81 382,00 грн. (5 273, 63 грн. + 76 108, 37 грн.).

Частиною 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, та про стягнення із відповідача суми боргу за договором у розмірі 81 382,00 грн. за період з 25 січня 2021 року по 02 лютого 2021 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача у розмірі 2 270, 00 грн.

Керуючись статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Інституту сцинтиляційних Матеріалів Національної академії наук України (61072, м. Харків, просп. Науки, буд. 60, ) на користь Комунального підприємства Харківські теплові мережі (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ) суму у розмірі 81 382, 00 грн. за період з 25.01.2021 року по 02.02.2021 року та судові витрати у розмірі 2 270, 00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Реквізити сторін:

позивач: Комунальне підприємство Харківські теплові мережі (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, );

відповідач: Інститут сцинтиляційних Матеріалів Національної академії наук України (61072, м. Харків, просп. Науки, буд. 60, ).

Повне рішення складено "17" серпня 2021 р.

Суддя О.О. Ємельянова