РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.07.2021Справа № 910/2740/21

За позовомОСОБА_1
до Акціонерного товариства «Банк Альянс»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1) Товариство з обмеженою відповідальністю «Візин річ», 2) Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»
провизнання договору недійсним
Суддя Смирнова Ю.М.

Секретар судового засідання Негеля Ю.М.

Представники учасників справи:

від позивачане з`явилися
від відповідачаБашаров В.Є.
від третьої особи-1не з`явилися
від третьої особи-2Чорномаз А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Банк Альянс» про визнання недійсним договору поруки №428-18/П-1 від 23.01.2018.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладення оскаржуваного правочину між сторонами відбулось під впливом помилки та обману (замовчування істотних умов договору закупівлі та в подальшому неповідомлення про відмінність фактично укладеного договору від наданого позивачу для ознайомлення проекту договору), внаслідок чого договір поруки №428-18/П-1 від 23.01.2018 підлягає визнанню недійсним на підставі положень ст.ст.203, 215, 229 та 230 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2740/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Візин річ» та Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»; підготовче засідання у справі призначено на 25.03.2021.

25.03.2021 від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшли пояснення по справі, в яких третя особа-2 проти задоволення позову заперечує.

Підготовче засідання, призначене на 25.03.2021, за клопотанням позивача було відкладено на 21.04.2021, про що судом постановлено протокольну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2021 учасників справи повідомлено про відкладення підготовчого засідання на 21.04.2021.

29.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 задоволено клопотання третьої особи-2 та надано можливість представнику Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» брати участь в судовому засіданні 21.04.2021 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку - комплекс технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

21.04.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про встановлення строку для подання відповіді на відзив та відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - до 30.04.2021, встановлено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив - до 15.05.2021 та відкладено підготовче засідання у справі на 20.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2021 задоволено клопотання третьої особи-2 та надано можливість представнику Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» брати участь в судовому засіданні 21.04.2021 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку - комплекс технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

У підготовчому засіданні 20.05.2021 за клопотанням відповідача було оголошено перерву до 10.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 позивача та третю особу-1 повідомлено про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 10.06.2021.

10.06.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 заяву Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи відеоконференцзв`язку «EasyCon», подану 07.06.2021, залишено без задоволення.

10.06.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 10.06.2021 оголошувалась перерва до 29.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2021 учасників справи повідомлено про оголошення перерви у підготовчому засіданні до 29.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 задоволено заяву третьої особи-2 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та надано можливість представнику Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» брати участь в судовому засіданні 29.06.2021 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку - комплекс технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

25.06.2021 від адвоката Докторевича Р.А. (як представника позивача) на електронну адресу суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу зв`язку «EasyCon».

У задоволенні вказаної заяви судом було відмовлено, оскільки така заява подана з порушенням вимог ч. 2 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України.

29.06.2021, тобто після спливу встановленого ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 строку, на електронну адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про продовження строку для подання відповіді на відзив, відповідь на відзив залишено без розгляду, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.07.2021.

У судове засідання, призначене на 21.07.2021, з`явилися представники відповідача та третьої особи-2, які проти задоволення позову заперечували.

Позивач та третя особа-1, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, представників у судове засідання не направили, про причини неявки представників суд не повідомили.

Оскільки позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, і неявка представника позивача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами без участі представника позивача.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи-2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.01.2018 між Публічним акціонерним товариством «Банк Альянс» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» (принципал) укладено договір про надання гарантії №428-18 (надалі - Договір гарантії).

У вказаному Договорі гарантії визначення вживаються у наступному розумінні:

- бенефіціар - юридична особа за законодавством України - Державне підприємство Національна енергетична компанія «Укренерго»;

- договір на закупівлю - проект договору згідно Тендерної документації на закупівлю робіт: ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Будівельно-монтажні роботи з комплектацією необхідним обладнанням та матеріалами по об`єкту «Завершення будівництва виробничої бази Рівненських МЕМ в м. Рівне, вул. Млинівська, 19» Інв. №300000-0 Будівельно-монтажні роботи (зі змінами від 27.11.2017), затвердженої уповноваженою особою ДП «НЕК «Укренерго» Когтєвим С.О. 09.11.2017, Протокольним рішенням №329-КС від 09.11.2017 (ідентифікатор закупівлі UA-2017-11-10-000805-b);

- гарантія - письмовий документ (гарантійний лист), підписаний Банком, за яким Банк гарантує перед Бенефіціаром виконання принципалом свого обов`язку;

- гарантійний випадок - невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань за Договором.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору за заявою принципала Банк надає на користь бенефіціара гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов гарантії та цього договору. Сума гарантії складає 1287086,58 грн.

Згідно з п.п. 1.3, 1.4 Договору гарантії відповідальність Банку за гарантією та/або у зв`язку із цим договором обмежується сумою гарантії. Ця гарантія діє з 23.01.2018 по 07.03.2019 включно.

Пунктом 1.5 Договору гарантії визначено, що у разі зміни умов Договору на закупівлю, Банк не відповідає перед бенефіціаром за нові умови договору на закупівлю, якщо про такі зміни банк не був письмово інформований та не надав на це письмову згоду.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.4 Договору гарантії якщо на вимогу бенефіціара Банк виплачує грошові кошти за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 1 робочого дня, повністю відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку, у валюті гарантії. Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до принципала (регресу) у розмірі суми гарантії, процентів та будь-яких витрат (збитків).

Пункт 5.3. договору вказує, що принципал не може бути звільнений від виконання зобов`язань та/або відповідальності за цим договором ні при яких обставинах, у тому числі навіть тих, що не залежать від принципала.

23.01.2018 між Публічним акціонерним товариством «Банк Альянс», найменування якого було змінено на Акціонерне товариство «Банк Альянс» (надалі - Банк, гарант) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено договір поруки №428-18/П-1 (надалі - Договір поруки).

Відповідно до п. 1 Договору поруки в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поручитель поручається перед банком за виконання принципалом зобов`язань (в тому числі щодо сплати суми, на яку видана гарантія, сплати комісій, пені, штрафних санкцій, збитків, та виконання інших зобов`язань) за Договором про надання гарантії №428-18 від 23.01.2018 (включаючи всі зміни та доповнення до нього, в тому числі збільшуючими основне зобов`язання, які існують та будуть укладені в майбутньому), укладеним між Банком та принципалом, надалі - за текстом - Договір гарантії.

Пунктом 2 Договору поруки визначено, що згідно цього договору порукою забезпечуються наступні зобов`язання принципала, що випливають з договору гарантії:

- Принципал зобов`язаний повернути гарантові суму всіх грошових коштів, сплачених Банком за рахунок власних коштів за гарантією, гранична сума якої складає 1287086,58 грн в строк та в порядку, визначеному договором гарантії. Строк дії гарантії з 23.01.2018 по 07.03.2019 включно;

- сплатити одноразову комісію у розмірі 38386,79 грн;

- у разі порушення умов Договору гарантії сплатити проценти від суми боргу, неустойку, штраф, пеню в строки, у розмірі та у випадках, передбачених договором гарантії;

- відшкодувати збитки, витрати та іншу заборгованість, що можуть виникнути у Банку, в зв`язку з укладенням та виконанням договору гарантії, та які передбачені умовами Договору гарантії;

- виконання інших зобов`язань принципала, які випливають з Договору гарантії.

Згідно з п.п. 4, 5 Договору поруки за виконання зобов`язань за Договором гарантії поручитель та принципал відповідають перед Банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і принципал, включаючи сплату суми, на яку видана гарантія, процентів від суми боргу за гарантією, комісій, пені, інших платежів та витрат, передбачених договором гарантії, відшкодування збитків.

В п. 11 Договору поруки зазначено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з умовами Договору гарантії (у т.ч. про розмір та строки виконання зобов`язань за Договором гарантії) та виражає свою згоду на забезпечення порукою виконання зобов`язань принципала за договором гарантії зі всіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи також ті, що можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до п. 14 Договору поруки цей договір вступає в дію з дати його укладання, за умови його підписання сторонами, скріплення підписів печатками сторін (за наявності), і діє до повного виконання зобов`язань за договором гарантії.

В подальшому, 25.01.2018 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», яке відповідно до Статуту, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2019 №437, було перетворено шляхом реорганізації у Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» (підрядник) укладено договір №11-4/0049-18 (надалі - Договір підряду).

Пунктом 1.1 Договору підряду визначено, що предметом закупівлі є ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 (Будівельно-монтажні роботи з комплектацією необхідним обладнанням та матеріалами по об`єкту «Завершення будівництва виробничої бази Рівненських МЕМ в м.Рівне, вул.Млинівська, 19» інв.№300000-0 Будівельно-монтажні роботи).

За цим договором підрядник зобов`язався на свій ризик, за завданням замовника, в обсягах, порядку, строки, обумовлені договірною документацією, виконати роботи (коригування робочого проекту (з розбивкою на пускові комплекси у відповідності до завдання на проектування), виконання будівельно-монтажних робіт з постачанням обладнання по першому спусковому комплексу) та передати замовнику результат робіт, а замовник зобов`язався для виконання робіт передати підряднику документацію, яка є або має бути у замовника, об`єкт для виконання робіт (фронт робіт), та прийняти належно виконані роботи (результати робіт) і здійснити оплату на умовах договору.

У п. 12.1 Договору №11-4/0049-18 сторони погодили, що підрядник надає замовнику (в порядку та строки, визначені чинним законодавством України, вимогами тендерної документації) забезпечення виконання договору.

Відповідно до п. 12.2 Договору №11-4/0049-18, забезпечення виконання договору надається у вигляді безумовної і безвідкличної банківської гарантії, оформленої на паперовому носії. Розмір забезпечення виконання договору (розмір Банківської гарантії) становить 1287086,58 грн. Банківська гарантія є чинною від дня її видачі та протягом строку, на який вона видана: по 07.03.2019. У разі продовження строку дії договору підрядник зобов`язаний продовжити (в порядку, визначеному згідно з змінами у Договорі) строк дії банківської гарантії на строк продовження строку дії договору.

Пунктом 1.2 Договору №11-4/0049-18 (в його первісній редакції) було передбачено, що підрядник виконує зобов`язання за Договором по 31.12.2018; при цьому черговість, строки (періоди виконання визначених договором зобов`язань підрядника) встановлюються сторонами у календарному графіку виконання робіт.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно умов Договору про надання гарантії №428-18 від 23.01.2018 зобов`язанням, забезпеченим банківською гарантією, був Проект договору згідно Тендерної документації на закупівлю робіт: ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Будівельно-монтажні роботи з комплектацією необхідним обладнанням та матеріалами по об`єкту «Завершення будівництва виробничої бази Рівненських МЕМ в м. Рівне, вул. Млинівська, 19» Інв. №300000-0 Будівельно-монтажні роботи (зі змінами від 27.11.2017), затвердженої уповноваженою особою ДП «НЕК «Укренерго» Когтєвим С.О. 09.11.2017, Протокольним рішенням №329-КС від 09.11.2017 (ідентифікатор закупівлі UA-2017-11-10-000805-b). Як стверджує позивач, в день укладення Договору поруки його ознайомили з умовами Проекту договору згідно Тендерної документації на закупівлю робіт та роз`яснили обставини його виконання, повідомивши про те, що проектна документація на будівництво вже виготовлена і її потрібно лише несуттєво відкоригувати, що займе місяць, а після такого коригування на виконання будівельних робіт буде рік часу (у відповідності до календарного графіку виконання будівельно-монтажних робіт з комплектацією необхідним обладнанням та матеріалами по об`єкту: «Завершення будівництва виробничої бази Рівненських МЕМ в м. Рівне, вул. Млинівська, 19», що був додатком до тендерної пропозиції учасника ТОВ «Візин річ» від 05.12.2017). Однак, за твердженням позивача, Договір №11-4/0049-18 від 25.01.2019 на виконання робіт по вищевказаному об`єкту не повністю відповідає Проекту договору згідно тендерної документації на закупівлю робіт, який був забезпечений Договором банківської гарантії, за виконання зобов`язань по якому поручився позивач. Так, позивач стверджує, що згідно доданого до тендерної пропозиції графіка, термін виконання проектних робіт складає 1 місяць, а час на виконання будівельних робіт - 12 місяців, але підписаний до договору графік виконання робіт кардинально відрізняється від того, що надавався позивачу на ознайомлення та був доданий ТОВ «Візин річ» до тендерної пропозиції, а саме: в додатку № 4 до Договору від 25.01.2018 №11-4/0049-18 Календарний графік час на виконання робіт із коригування проектної документації складає 5 місяців, а залишок для будівельних робіт - 7 місяців, що, на думку позивача, є недостатньо для виконання відповідного обсягу робіт.

Відтак, за твердженням позивача, при укладенні Договору поруки, він допустив помилку, яка полягає в неправильній оцінці обсягу та реальності виконання зобов`язань ТОВ «Візин річ» за Договором №11-4/0049-18, який був забезпечений Договором банківської гарантії №428-18 від 23.01.2018. При цьому, позивач стверджує, що неправильна оцінка зазначених обставин мала місце через недобросовісні дії (обман) сторін Договору банківської гарантії, зокрема, Банку, які не в повній мірі проінформували його про умови забезпеченого зобов`язання та фактично замовчали існування обставин, які ускладнювали виконання робіт за договором закупівлі і вплинули б на прийняття позивачем рішення щодо підписання оскаржуваного Договору поруки.

Крім того, позивач зазначає, що на момент укладення спірного Договору поруки він не був обізнаний про те, що директор ТОВ «Візин річ» ОСОБА_2 на час підписання Договору №11-4/0049-18 та Договору банківської гарантії був обмежено дієздатним згідно рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15.09.2015 у справі №446/405/15-ц.

Отже, доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених у даній справі вимог, зводяться до того, що укладення Договору поруки відбулося під впливом помилки та обману (замовчування істотних умов договору закупівлі та в подальшому неповідомлення про відмінність таких від проекту договору), що відповідно до ст.ст.203, 215, 229, 230 Цивільного кодексу України є підставою для визнання такого договору недійсним.

За правовою природою спірний договір є договором поруки.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Суд зазначає, що під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною правочину предмета чи інших істотних умов останнього, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що правочин не було б вчинено. Помилка повинна мати істотне значення, зачіпати природу правочину або такі якості його предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням. При цьому істотною вважається така помилка, наслідки якої неможливо усунути або їх усунення вимагає значних витрат від особи, що помилилася, - з урахуванням її майнового становища, характеру діяльності тощо. Обставини, з приводу яких помилилася особа, мають бути наявними на час вчинення правочину.

Обов`язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв`язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тобто обман має місце, коли задля вчинення правочину або надається невірна інформація, або вона замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Усі ці обставини - наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Отже, для кваліфікації правочину як такого, що вчинений під впливом обману, позивач має довести наявність одночасно трьох складових, а саме: 1) наявність умислу в діях відповідача, 2) істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, 3) наявність обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка.

Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №910/9879/18, від 05.11.2019 у справі №910/17404/18, від 29.10.2020 у справі №910/18604/19, від 02.12.2020 у справі №910/18185/19, від 26.04.2021 у справі №910/18845/19.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однак, в ході розгляду справи позивач належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не довів, що він помилився щодо природи спірного правочину або щодо прав чи обов`язків, що випливають з нього, як і не надав доказів існування інших обставин, які б свідчили про те, що на час укладення спірного Договору позивач неправильно сприймав фактичні обставини цього правочину, що вплинуло на його волевиявлення, за відсутності якого можна було би вважати, що правочин не був би вчинений.

Також позивач належними та допустимими доказами не довів введення його в оману Банком (або будь-якими іншими особами) під час укладення Договору поруки, не довів, що Банк повідомляв відомості, які не відповідають дійсності або те, що його представники замовчували обставини, які мали істотне значення для правочину, не довів самого факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотного значення обставин, щодо яких позивач стверджує про введення його в оману.

Так, зі змісту спірного Договору поруки слідує, що він укладений на забезпечення виконання саме зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» як принципала за Договором про надання гарантії №428-18 від 23.01.2018, а не зобов`язань, що виникають власне із Договору підряду.

Отже, основним зобов`язанням по відношенню до спірного Договору поруки є саме Договір гарантії, а не Договір підряду.

Відповідно до ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 562 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Тобто, положення Цивільного кодексу України виходять із принципу незалежності гарантії від основного зобов`язання.

При цьому, суд зазначає, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними саме на момент їх вчинення (укладення).

У тексті Гарантії виконання зобов`язань №428-18 від 23.01.2018 прямо зазначено про те, що учасник-переможець (Товариство з обмеженою відповідальністю «Візин річ») та Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (бенефіціар) мають намір укласти Договір закупівлі згідно тендерної документації, а за визначенням, наведеним у Договорі гарантії, під Договором на закупівлю розуміється проект договору згідно Тендерної документації на закупівлю робіт: ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Будівельно-монтажні роботи з комплектацією необхідним обладнанням та матеріалами по об`єкту «Завершення будівництва виробничої бази Рівненських МЕМ в м. Рівне, вул. Млинівська, 19» Інв. №300000-0 Будівельно-монтажні роботи (зі змінами від 27.11.2017), затвердженої уповноваженою особою ДП «НЕК «Укренерго» Когтєвим С.О. 09.11.2017, Протокольним рішенням №329-КС від 09.11.2017 (ідентифікатор закупівлі UA-2017-11-10-000805-b).

З матеріалів справи вбачається, що Договір за результатами процедури закупівлі був укладений 25.01.2018, тобто після підписання спірного Договору поруки.

Відтак, оскільки Договір про закупівлю укладався після укладення спірного Договору поруки, обставини, про які зазначає позивач, зокрема, невідповідність (на його думку) умов укладеного Договору закупівлі тендерній документації, не можуть бути підставою для кваліфікації спірного правочину як такого, що вчинений під впливом помилки або обману та визнання його недійним з цих підстав. Такі обставини можуть враховуватись в процесі виконання умов спірного Договору поруки, в тому числі в контексті обсягу відповідальності поручителя, наявності або відсутності підстав для визнання поруки припиненої тощо.

При цьому, оскільки Договір гарантії фактично було укладено за результатами процедури закупівлі, яка проводилася Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» в порядку Закону України «Про публічні закупівлі» (у відповідній редакції) на відкритому торговому майданчику за посиланням https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2017-11-10-000805-b, позивач міг безперешкодно ознайомитися з усіма умовами закупівлі.

Так, в п. 13.2 Проекту договору про закупівлю (Додаток 4 до Тендерної документації) передбачено наявність додатків, які конкретизуються на етапі укладення договору відповідно до Тендерної документації. В тендерній документації наявний опис та основні вимоги до закупівлі (Додаток 3 до Тендерної документації), який містить Завдання замовника, та Відомість обсягів робіт, а відтак позивач не міг не знати про фактичний об`єм робіт за договором.

За таких обставин посилання позивача на те, що при укладенні Договору поруки він допустив помилку, яка полягає в неправильній оцінці обсягу та реальності виконання зобов`язань за Договором підряду через недобросовісні дії (обман) сторін Договору банківської гарантії, оцінюються судом критично.

Щодо посилань позивача на ту обставину, що директора ТОВ «Візин річ» ОСОБА_2 було визнано обмежено дієздатним, суд зазначає таке.

ОСОБА_2 були підписані від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Візин Річ» (як директором товариства) Договір про надання гарантії № 428-18 від 23.01.2018 та Договір №11-4/0049-18 від 25.01.2018.

Як вірно зазначив позивач, рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 15.09.2015 у справі №446/405/15-ц ОСОБА_2 було визнано обмежено дієздатним.

Разом з тим, ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Станом на момент розгляду даної справи Договір про надання гарантії №428-18 від 23.01.2018 та Договір №11-4/0049-18 від 25.01.2018 не визнані в судовому порядку недійсними, а, отже, враховуючи приписи ст. 204 Цивільного кодексу України дані договори є таким, що породжують цивільні права та обов`язки.

При цьому, відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Тобто цивільна дієздатність фізичної особи (ст. 30 Цивільного кодексу України) та цивільна дієздатність юридичної особи (ст. 92 Цивільного кодексу України) не є тотожними поняттями, і обмеження дієздатності фізичної особи-керівника юридичної особи не тягне за собою автоматичного зменшення обсягу цивільної дієздатності юридичної особи.

За таких обставин, оскільки в ході розгляду справи позивач не довів існування обставин, які можуть бути підставами для визнання спірного Договору недійним на підставі ст.ст. 229, 230 Цивільного кодексу України (зокрема, не довів, що він помилився щодо обставин, які мають істотне значення при вчиненні правочину, а також не довів власне факту обману, наявності умислу в діях відповідача та істотності значення обставин, щодо яких, за твердженням позивача, його введено в оману), вимоги позивача про визнання недійсним Договору поруки №428-18/П-1 від 23.01.2018 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав, впливу не мають. Так, суд зазначає, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними саме на момент їх вчинення (укладення). Відтак, в контексті заявлених позовних вимог судом не приймаються до уваги та не надається оцінка посиланням учасників справи на укладені додаткові угоди до Договору гарантії та Договору підряду, а також питанню щодо виконання сторонами відповідних правочинів.

У відповідності до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 238-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст. 256, 257, п.п.17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 12.08.2021.

Суддя Ю.М. Смирнова