ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 серпня 2021 року Справа № 903/424/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства Преміум-Центр

до Приватного підприємства Волиньтрансойл

про стягнення 70710грн.

без виклику сторін

встановив: позивач ПП Преміум-Ценрт звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ПП Волиньтрансойл грошових коштів у сумі 70710грн. Також, просить стягнути з відповідача 2270грн. судового збору та 6000грн. витрат на правничу допомогу.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 42550грн., як попередню оплату за транспортні послуги та грошові кошти в розмірі 28160грн., як попередню оплату за суборенду приміщення.

Станом на сьогоднішній день, договір про надання транспортних послуг укладено не було, послуги на суму проведеної оплати не надані, істотних умов щодо укладення договору не досягнуто.

Також, не укладено договір суборенди приміщення, істотних умов щодо укладення договору не досягнуто, приміщення в суборенду не передано.

Таким чином, вищезазначені кошти в сумі 70 710,00 грн. (42 550,00 грн.+2 8 160,00 грн.) було отримано відповідачем без наявних на те правових підстав.

22 квітня 2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимоги про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, з проханням повернути безпідставно набуті кошти. Однак, вищезазначені вимоги відповідачем так і не виконані.

Ухвалою суду від 11.06.2021 відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк до 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позов в порядку ст.ст. 165, 178 ГПК України. Також, відповідачу встановлено строк в 5 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі, для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.4 ст.176 ГПК України. Роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання у встановлений судом строк без поважних причин відзиву, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 11.06.2021 надіслана та вручена сторонам, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно ч.5 ст.252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач у встановлений строк відзиву на позовну заяву та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для подання сторонами доказів.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідач не подав відзиву на позовну заяву та інших письмових заяв чи клопотань, суд дійшов висновку про проведення розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, господарський суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, між ПП «Преміум-Центр» та ПП «Волиньтрансойл» проводились попередні домовленості щодо укладення договорів на надання транспортних послуг, виконання вантажно-розвантажувальних робіт та отримання в суборенду приміщення.

04.12.2020р. та 09.12.2020р. ПП «Преміум-Центр» на підставі виставлених рахунків №СФ-0000354 від 04.12.2020р. (а.с.7) та №СФ-0000357 від 08.12.2020р. (а.с.9) перерахувало ПП «Волиньтрансойл» грошові кошти в розмірі 42 550,00 грн. та 28 160,00 грн. в тому числі ПДВ, як попередню оплату за транспортні послуги та за суборенду приміщення, що підтверджується платіжними дорученнями №3840 від 04.12.2020 року (а.с.8) та №3849 від 09.12.2020 року (а.с.10).

В платіжних дорученнях, в графі призначення платежу, зазначено, що кошти перераховані позивачем відповідачу як оплата за транспортні послуги згідно рахунку №СФ-0000354 від 04.12.2020р. та оплата за послуги суборенди згідно рахунку №СФ-0000357 від 08.12.2020р.

Перерахування грошових коштів здійснено із рахунку позивача - ПП «Преміум-Центр»: IBAN НОМЕР_1 в Волинське ГРУ АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Позивач стверджує, що станом на сьогоднішній день, договір про надання транспортних послуг та договір суборенди приміщення не були укладені, послуги на суму проведеної оплати не надані, приміщення в суборенду не передано, істотних умов щодо укладення договорів не досягнуто.

Кошти в сумі 70710грн. (42 550грн.+28160грн.) отримано відповідачем без наявних на те правових підстав.

22 квітня 2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимоги (а.с.11-16) про повернення коштів, отриманих без достатньої правової підстави, з проханням повернути безпідставно набуті кошти. Вищезазначені вимоги отримані відповідачем, про що свідчать відстеження з офіційного сайту «Укрпошта» за №773, №811. Дані вимоги залишені без виконання.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За приписами ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, суд зауважує, що застосування ст. 1212 ЦК України має відбуватись за наявності певних умов та відповідних підстав, що мають бути встановлені судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів у справі.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або ж коли набуття відбулось у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Положення глави 83 застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала.

У постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 викладено позицію, згідно з якою аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

При застосуванні наведеної норми закону підлягають встановленню такі факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем було перераховано відповідачу кошти у розмірі 70710грн., що підтверджується платіжними дорученнями №3840 від 04.12.2020 року (на суму 42550грн.) та №3849 від 09.12.2020 року (на суму 28160грн.).

Разом з тим, як стверджує позивач, вказані грошові кошти у розмірі 70710грн., були перераховані на рахунок відповідача помилково (безпідставно), оскільки між сторонами не існувало жодних договірних правовідносин та зобов`язань, які були б підставою для перерахування спірних грошових коштів.

Доказів на спростування зазначеного, відповідачем суду не надано.

Згідно абз. 2 п.п. 1.23 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" неналежним отримувачем є особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

За умовами пункту 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження існування між сторонами будь-яких господарських правовідносин, на підставі яких у позивача виник обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів в сумі 70710грн., доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищевказане, грошові кошти у сумі 70 710грн., що перераховані на рахунок ПП "Волиньтрансойл" є власністю ПП "Преміум-Центр", правові підстави для набуття зазначених грошових коштів у ПП "Волиньтрансойл" відсутні.

Таким чином, враховуючи відсутність підстав у ПП "Волиньтрансойл" для переказу відповідачу грошових коштів на його банківські реквізити, останній, в розумінні Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", є неналежним отримувачем зазначених коштів, у нього відсутні підстави для набуття грошових коштів, перерахованих позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, право особи вимагати повернення належного їй майна, безпідставно набутого іншою особою, не передбачено строк, протягом якого має відбутись таке повернення.

Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відтак, набуте безпідставно майно підлягає поверненню за правилами ч.2 ст. 530 ЦК України в семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Враховуючи вищевказане, та направлені вимоги позивача- ПП "Преміум-Центр" №31 від 22.04.2021р. та №32 від 22.04.2021р. щодо необхідності в семиденний строк з моменту отримання даних вимог повернення перерахованих позивачем коштів в сумі 70710грн. позивачу, у відповідача виник обов`язок щодо повернення даних коштів. Станом на день розгляду справи доказів повернення коштів позивачу відповідачем суду не надано.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача 70710грн. є обгрунтована, підтверджена матеріалами справи, підставна та підлягає до задоволення.

Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000грн.

Відповідно до п.1 ч.3. ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-3 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір витрат на правову допомогу в розмірі 6000грн. підтверджений поданими позивачем: копією договору про надання правничої допомоги №19/04/21-2 від 19.04.2021р. укладеним між ПП «Преміум-Центр» та адвокатом Стасюк І.О.; копією Акту приймання-передачі наданих послуг №31/05/21-2від 31.05.2021р. до Договору № 19/04/21-2 від 19.04.2021 року з описом робіт (наданих послуг) з зазначенням витраченого часу та вартості, квитанцією до прибуткового касового ордеру №31/05/21-2 від 31.05.2021р. про отримання адвокатом Стасюк І.О. від позивача - ПП «Преміум-Центр» гонорару у розмірі 6 000грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Дослідивши подані позивачем докази про надання правничої допомоги, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу є обгрунтованим у розмірі 6000грн.

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства Волиньтрансойл (Україна, 43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Рівненська, будинок 48, ) на користь Приватного підприємства Преміум-Центр (Україна, 43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул. Коперника, будинок 8А, офіс 1, ) 70710грн. грошових коштів, а також 2270грн. витрат по сплаті судового збору та 6000грн. витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Північно- західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 11.08.2021р.

Суддя О. Г. Слободян