РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.08.2021Справа № 910/5432/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про стягнення 502 982,46 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:

від позивача: Осадчий В.М.;

від відповідача: Пороховник О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/5432/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (далі - Товариство) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - Управління) про стягнення заборгованості за поставлений природний газ в розмірі 486 843,83 грн і пені в розмірі 16 138, 63 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач поставлений природний газ в грудні 2019 року, в січні та лютому 2020 року у визначені договором від 30.01.2019 № 41FB417-446-19 (далі - Договір) строки не оплатив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/5432/21, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.05.2021.

06.05.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому в прохальній частині клопотання наполягав на залишенні позовної заяви без задоволення та на зміні сторони провадження Управління на правонаступника - Державну податкову службу України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Київській області.

17.05.2021 позивач подав суду відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 суд відклав підготовче засідання на 02.07.2021 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/5432/21 до судового розгляду по суті на 06.08.2021.

Також, у судовому засіданні 02.07.2021 було відмовлено у клопотанні відповідача про заміну його правонаступником.

У судовому засіданні 06.08.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2019 Товариством (постачальник) і Управлінням (споживач) було укладено Договір, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується з 01.01.2019 до 31.12.2019 поставити споживачеві товар за визначеним предметом закупівлі Газове паливо код 09120000-6 за ДК 021:2015, відповідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах, визначених Договором.

Відповідно до підпункту 3.5.1 пункту 3.5 Договору за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ (AT «Київоблгаз») та споживачем відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Підпунктом 3.5.2 пункту 3.5 Договору встановлено, що на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Згідно з підпунктом 3.5.3 пункту 3.5 Договору споживач протягом двох днів з дати отримання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання-передачі газу.

Підпунктом 3.5.5 пункту 3.5 Договору встановлено, шо у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Згідно з пунктом 5.1 Договору ціна за 1 000 куб.м. газу за Договором на природний газ є договірною і становить 13 898,60 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 2 316,43 грн.

Відповідно до пункту 6.3 Договору розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць - з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Оплата вартості природного газу здійснюється споживачем у безготівковій формі, у національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника за фактично спожитий природний газ до 25 числа місяця наступного за місяцем постачання на підставі акту приймання-передачі підписаного представниками сторін (пункт 6.6 Договору).

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2019 до 31.12.2019, а в частині грошових зобов`язань при наявності фінансування - до повного розрахунку (пункт 12.1 Договору).

Відповідно до пункту 12.2 Договору його дія може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено у встановленому порядку.

На виконання умов Договору позивачем було передано у власність відповідача за грудень 2019 року, січень 2020 року та лютий 2020 року природний газ на загальну суму 708 497,21 грн, що підтверджується такими актами приймання-передачі:

- від 31.12.2019 № КО389034611 газ в обсязі 25 074,69 куб.м. на суму 205 327,32 грн;

- від 31.01.2020 № К газ в обсязі 27 916,71 куб.м. на суму 227 493,06 грн;

- від 29.02.2020 № К газ в обсязі 33 829,56 куб.м. на суму 275 676,83 грн.

Слід зазначити, що акт від 31.12.2019 № КО389034611 підписаний повноважними представниками сторін без зауважень.

Разом з тим, акти від 31.01.2020 № К та від 29.02.2020 № К підписані уповноваженим представником позивача; відповідач по одному примірнику оригіналу вказаних актів отримав наручно, підписані уповноваженим представником Управління примірники не повернув, а також не надав в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання актів приймання-передачі газу.

Отже, позивач в односторонньому порядку, на підставі даних Оператора ГРМ, встановив обсяг поставленого природного газу відповідачу у січні та лютому 2020 року, вказавши їх в актах приймання-передачі.

В силу приписів підпункту 3.5.5 пункту 3.5 Договору вказані акти вважаються підписаними споживачем.

Відповідач частково оплатив заборгованість на загальну суму 217 900 грн (161 64,95 грн - 30.12.2020; 201 735,05 грн - 30.12.2020), сплативши за поставлений природний газ у грудні 2019 року.

Крім того, Управління перерахувало на рахунок позивача в лютому 2021 року кошти у розмірі 3 753,38 грн, які зараховані у рахунок часткового погашення заборгованості за поставлений природний газ у січні 2020 року.

Таким чином, заборгованість за поставлений природний газ становить 486 843,83 грн (708 497,21 грн - 217 900 грн - 3 753,38 грн).

Слід зазначити, що у прохальній частині позову Товариством зазначено про стягнення загальної суми заборгованості та пені у розмірі 502 982,46 грн (486 843,83 грн + 16 138,63 грн), проте в описовій та мотивувальній частині позивач вказує на те, що заборгованість складає саме 486 843,83 грн і пеня - 16 138,63 грн.

Відповідно до положень ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок постачання природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими нормативно-правовими актами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно із ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за Договором на суму 486 843,83 грн.

Що ж до заперечень відповідача, викладених у відзиві, то вони є безпідставними, виходячи з такого.

Так, Управління вказує, що було передано правонаступнику нерухоме майно, а тому відсутні підстави для стягнення саме з відповідача заборгованості за Договором.

Разом з тим, суду не подано передавальний акт чи інший документ, який би свідчив про передачу зобов`язань за Договором правонаступнику Управління.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідач знаходиться у стані припинення.

Юридична особа є припиненою з дати внесення до Єдиного держаного реєстру запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 916/376/15-г.

Оскільки, на даний час відсутня інформація про припинення відповідача, то є всі підстави для стягнення заборгованості саме з Управління.

Що ж до посилань на необхідність звернення позивачу у порядку ст. 105 Цивільного кодексу України, то слід зазначити, що у даному випадку приписи щодо припинення шляхом ліквідації та порядок заявлення кредиторських вимог не застосовуються.

Також позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 16 138,63 грн (періоди нарахування з 26.02.2020 по 25.08.2020 за актом за січень 2020 року; з 01.04.2020 по 25.09.2020 за актом за лютий 2020 року).

У ч. 1 ст. 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 8.5 Договору за прострочення платежу з вини споживача, останній сплачує постачальнику пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості.

За приписом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні, а тому вимоги в частині стягнення пені у розмірі 16 138,63 грн підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76 77, 86, 91, 104, 129, 214, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 5а; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ» (04108, м. Київ, пр. Свободи, 2 Г, літ. А; адреса для листування: 09200, Київська область, м. Кагарлик, вул. 97 Стрілецької дивізії, 21; ) заборгованість у розмірі 502 982,46 грн, пеню в розмірі 16 138,63 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 7 544,74 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 12.08.2021.

Суддя Ю.О. Підченко