РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.08.2021Справа № 910/8606/21

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Евоком.юа"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Природна зелень"
простягнення 23 700 грн 85 коп.
Представники сторін:не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Евоком.юа" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Природна зелень" про стягнення 23 700 грн 85 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та домовленостей між сторонами належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим в останнього виник винила заборгованість у розмірі 23 700 грн 85 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/8606/21, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

18.06.2021 на адресу Господарського суду міста Києва повернулося поштове відправлення за № 016, яким на адресу відповідача: вул. Предславинська, 35, корпус 21, офіс 002, м. Київ, 03150, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, було направлено ухвалу від 31.05.2021, із зазначенням причини повернення: адресат відсутній за вказаною адресою, дата довідки ф.20: 16.06.2021.

Відповідно до частин 2, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 вручена відповідачу 16.06.2021.

Станом на 12.08.2021 відповідачем вимог ухвали суду від 31.05.2021 зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано.

Враховуючи викладене, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату: від 21.04.2020 № 58070 на суму 3 430 грн 68 коп., від 28.04.2020 № 58303 на суму 1 620 грн 00 коп., від 28.04.2020 № 58305 на суму 7 393 грн 04 коп., від 29.04.2020 № 58354 на суму 4 970 грн 09 коп., від 19.05.2020 № 58954 на суму 5 120 грн 64 коп., від 04.06.2020 № 59587 на суму 1 166 грн 40 коп.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних: від 03.04.2020 № 59623 на суму 3 828 грн 94 коп., від 22.04.2020 № 60192 на суму 3 430 грн 68 коп., від 29.04.2020 № 60414 на суму 7 393 грн 04 коп., від 29.04.2020 № 60415 на суму 1 620 грн 00 коп., від 19.05.2020 № 61048 на суму 5 120 грн 64 коп., від 09.06.2020 № 61782 на суму 1 166 грн 40 коп., від 13.07.2020 № 63029 на суму 4 970 грн 09 коп.

При цьому, накладні від 03.04.2020 № 59623 на суму 3 828 грн 94 коп., від 29.04.2020 № 60415 на суму 1 620 грн 00 коп., від 09.06.2020 № 61782 на суму 1 166 грн 40 коп. та від 13.07.2020 № 63029 на суму 4 970 грн 09 коп. не підписані відповідачем.

Разом з тим, позивачем були оформлені податкові накладні, копії яких долучено до позовної заяви, а саме: від 22.04.2020 № 47580 на поставку товару на суму 3 430 грн 68 коп., від 29.04.2020 № 47644 на поставку товару на суму 7 393 грн 04 коп., від 29.04.2020 № 47838 на суму 1 620 грн 00 коп., від 19.05.2020 № 48108 на суму 5 120 грн 64 коп., від 09.06.2020 № 48680 на суму 1 166 грн 40 коп., від 13.07.2020 № 49601 на суму 4 970 грн 09 коп.

В матеріалах справи наявні квитанції про реєстрацію вищенаведених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Крім того, позивачем надано товарно-транспортні накладні від 30.04.2020 № 3004/03, від 10.06.2020 № 1006/01, від 15.07.2020 № 1507/01.

До того ж, в матеріалах справи наявні підписані акти про передачу товарно-матеріальних цінностей та товаро-супровідних документів від 30.04.2020, від 10.06.2020, від 15.07.2020, з яких вбачається прийняття представником відповідача переданих документів.

Відповідно до доповідної записки головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю "Евоком.юа" від 15.01.2021 оригінали видаткових накладних: від 29.04.2020 № 60415 на суму 1 620 грн 00 коп., від 09.06.2020 № 61782 на суму 1 166 грн 40 коп., від 13.07.2020 № 63029 на суму 4 970 грн 09 коп., а також товарно-транспортні накладні від 30.04.2020 № 3004/03, від 10.06.2020 № 1006/01, від 15.07.2020 № 1507/01 не було повернуто позивачу.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до норм частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Норми статті 181 Господарського кодексу України встановлюють загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. Отже, обов`язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 Цивільного кодексу України) виникає з моменту його прийняття.

Строк виконання грошового зобов`язання у спірних правовідносинах визначається за правилами статті 692 Цивільного кодексу України, тобто оплата товару пов`язана з моментом його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, через те що іншого строку оплати сторони не визначили.

Таким чином, видані позивачем видаткові накладні містять пропозицію (оферту) на укладення договору, а фактичне прийняття відповідачем товару свідчить про прийняття цієї пропозиції. Підписання накладних сторонами свідчить про погодження істотних умов договору, зокрема, предмету договору, суми та строку оплати за товар.

Суд зазначає, що матеріалів справи підтверджено факт поставки товару відповідачу, зокрема, видатковими, податковими та товарно-транспортними накладними, актами про передачу товарно-матеріальних цінностей та товаросупровідних документів, та квитанціями про реєстрацію податкових накладних.

Відтак, суд, оцінивши подані позивачем документи на підтвердження факту поставки товару відповідачу у сукупності, дійшов висновку про здійснення такої поставки.

29.04.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою від 27.04.2021 № 27/04-1 про виконання зобов`язань з оплати товару та повернення товаросупровідних документів з доданими до неї непідписаними видатковими накладними.

Вказана вимога залишилась без відповіді та задоволення.

Отже, судом встановлено, що відповідач в порушення домовленостей між сторонами та норм чинного законодавства належним чином не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за отриманий товар у розмірі 23 700 грн 85 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого від позивача товару на суму 23 700 грн 85 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати товару, поставленого позивачем на загальну суму 23 700 грн 85 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 700 грн 85 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Природна зелень" витрат на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правничих (правових) послуг від 26.04.2021 в загальному розмірі 7 500 грн 00 коп.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2021 між Адвокатським бюро "Антона Бойка" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Евоком.юа" (далі - замовник) укладено договір про надання правничих (правових) послуг № 2604/ЕВК (далі - договір), відповідно до умов якого виконавець приймає на себе зобов`язання з надання замовнику правничих (правових) послуг, передбачених умовами цього договору, а заовнику зобов`язується прийняти і оплатити ці послуги в розмірах та в строки, що передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 3.2. договору вартість послуг за даним договором становить 7 500 грн без ПДВ.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 7 500 грн 00 коп. представником позивача долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення від 26.04.2021 № 7639, опію звіту про надання правничі послуги від 27.05.2021, копію свідоцтва про право на заннятя адвокатською діяльністю № 630, копію ордера на надання правничої допомоги та копію договору про надання правничих (правових) послуг від 26.04.2021.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на заявлену позивачем ціну позову та витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, відсутність заперечення відповідача щодо обсягу та вартості наданих послуг, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співрозмірним із ціною позову та ступенем складності справи, а тому підлягають задоволенню у розмірі 7500 грн 00 коп.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Природна зелень" (вул. Предславинська, 35, корпус 21, офіс 002, м. Київ, 03150, ідентифікаційний код 43364230) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Евоком.юа" (вул. Солом`янська, 3-Б, офіс 104, м. Київ, 03110, ідентифікаційний код 38606994) заборгованість у розмірі 23 700 (двадцять три тисячі сімсот) грн 85 коп., витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Б.Плотницька