РІШЕННЯ

17 червня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(603/299/20)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи №603/299/20

за позовом: ОСОБА_1 , с. Бобрівники, Монастирського р-н., Тернопільської обл., 48301

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001)

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

За участі представників:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

23.10.2020 до господарського суду Тернопільської області надійшов супровідний лист Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.10.2020 вих№603/299/20 з доданою справою №603/299/20 за позовом: ОСОБА_1 , с. Бобрівники, Монастирського р-н., Тернопільської обл., 48301 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.09.2020 постановлено передати Господарському суду Тернопільської області.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.10.2020 вищевказану справу розподілено судді Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 28.10.2020 позовну заяву про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати при звільненні та моральної шкоди залишено без руху.

17.11.2020 представником позивача через канцелярію суду подано клопотання без номера від 10.11.2020 (вх.№8409 від 17.11.2020) з додатком, з якого вбачається, що позивачем усунуто недоліки, передбачені ухвалою суду від 28.10.2020.

Ухвалою суду від 19.11.2020 матеріали справи №603/299/20 прийнято до свого провадження в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099). Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 17.12.2020 року о 14 год. 20 хв.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 16.06.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та постанови Кабінету Міністрів України від 2.04.2021 №405 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" установити з 12 березня 2020 року на усій території України карантин (на даний час карантин продовжено до 30 червня 2021 року).

Із змісту Рекомендацій Ради суддів України, затверджених рішенням РСУ №19 від 17.03.2020р., серед іншого, рекомендовано суддям, у період карантину роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ, зменшення кількості судових засідань, необхідності утримуватись від відвідування приміщення суду, усі заяві та необхідні документи подавати, як і ознайомлюватись з уже поданими документами та із матеріалами справи, в електронному та дистанційному порядку, з використанням електронної адресу суду та/або через особистий кабінет в системі "Електронний суд".

Відповідно до Розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області №9-р від 31.03.2020 (із змінами та доповненнями) "Про встановлення режиму роботи Господарського суду Тернопільської області в умовах карантину" рекомендовано суддям розгляд справ призначати (відкладати) за межами строку карантину встановленого Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 з подальшими змінами і доповненнями.

Одночасно, 02.04.2020 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, яким внесено зміни зокрема і до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, згідно пункту 2 Розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 17.07.2020) передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Пункту 4 розділу X "Прикінцевих положень" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, законом №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були подовжені відповідно до Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом №731-ІХ, а саме - 06.08.2020.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій), мають право на продовження процесуальних строків на встановлених підставах.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що розгляд даної справи припав на період дії карантину, враховуючи продовженні законом процесуальні строки розгляду судових справ під час дії карантину, зокрема і їх розгляд по суті, а також продовжені законом права учасників справи, подавати заяви/клопотання про продовження процесуальних строків на подання ними своїх пояснень, заперечень, доказів, тощо, на час дії карантину, судом надано таке право сторонам та витримано усі продовжені строки судового провадження згідно наведених вище законів.

Ухвалою суду від 17.12.2021 продовжено підготовче провадження у справі №921/574/20(603/299/20) по 21.01.2021 та відкладено підготовче засідання у справі на 21.01.2021 о 14 год. 30 хв.

У судовому засіданні 21.01.2021 судом протокольною ухвалою продовжено строк підготовчого провадження по 15.02.2021, закрито підготовче провадження з 16.02.2021 року та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.02.2021 о 11 год. 15 хв.

У судовому засіданні 16.02.2021 судом протокольною ухвалою перейдено до розгляду справи по суті та відкладено розгляд справи по суті на 09.03.2021 о 11 год. 40 хв.

У судовому засіданні 09.03.2021 судом протокольною ухвалою оголошено перерву у судовому засіданні до 16.03.2021 о 14 год. 20 хв.

У судовому засіданні 16.03.2021 протокольною ухвалою суд розпочав розгляд справи по суті з вступного слова та у судовому засіданні по розгляду справи по суті, на стадії вступного слова, оголошено перерву до 06.04.2021 о 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 06.04.2021 в порядку частини 5 статті 216 ГПК України відкладено розгляд справи по суті на 27.04.2021 о 10 год. 50 хв. та розгляд справи по суті розпочато спочатку.

У судовому засіданні 27.04.2021 судом протокольною ухвалою відкладено розгляд справи по суті згідно статті 216 ГПК України та призначено стадію судових дебатів на 17.05.2021 о 12 год. 00 хв.

Відповідно до частини 5 статті 216 ГПК України якщо розгляд справи було відкладено, суд продовжує провадження у справі зі стадії, на якій розгляд справи було відкладено. У випадку відкладення розгляду справи під час її розгляду по суті суд може почати розгляд справи по суті спочатку.

У зв`язку з перебуванням судді Гевка В.Л. на лікарняному та неможливістю розгляду справи в судовому засіданні 17.05.2021, відкладено розгляд справи по суті на 03.06.2021 о 14 год. 10 хв. та розгляд справи по суті розпочато спочатку.

03.06.2021 відкладено судове засідання по розгляду справи по суті у справі на 17.06.2021 о 15 год. 00 хв.

Позивач та відповідач участі уповноважених представників у призначеному судовому засіданні 17.06.2021 не забезпечили, будь яких заяв чи клопотань суду не надали.

Суд, у судовому засіданні 17.06.2021, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У позовній заяві (№б/н від 20.03.2020 (вх.№1169/20 від 02.06.2020) позивач, серед іншого, позовні вимоги мотивує таким.

02 серпня 2011 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняли на роботу в ВАТ «Державну акціонерну компанію «Автомобільні дороги України» дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» водієм 3-го класу по переведенню з філії Монастириський райавтодор, що підтверджується записом в трудовій книжці, підстава наказ №74 від 02.08.2011 року.

26 березня 2019 року, ОСОБА_1 було звільнено з роботи.

26 березня 2019 року по ст.38 КЗпП України за власним бажанням з виплатою компенсації за період роботи з 02.08.2016 р. по 26.03.2019 р. за 68 календарних днів, що підтверджується наказом №14к від 26.03.2019 філії Бучацького райавтодору Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України та записом в трудовій книжці.

Як вбачається з довідки, виданої філією «Заліщицького ДЕД» ДП "Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №35 від 2.03.2020 року, виданої за підписом заступника начальника філії «Заліщицьке ДЕД» ОСОБА_3 та головним бухгалтером ОСОБА_2 станом 01.03.2020 року, ОСОБА_1 не виплачена заробітна плата в розмірі 17 142,70 грн.

Позивач неодноразово звертався з проханням виплатити заборгованість при розрахунку, проте відповідач мотивував тим, що відсутні кошти. Своїми діями відповідач порушив право на оплату праці заробітної плати погіршилися його життєві зв`язки, що змусило його прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та вплинуло на звичайний життєвий стан, оскільки він був повністю позбавлений можливості реалізації власних звичок та бажань, а також можливості матеріального забезпечення своєї родини.

Заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 , не виплачувалась. ОСОБА_1 звертався до бухгалтерії філії «Заліщицького ДЕД» ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», з вимогою про погашення заборгованості 02 березня 2020 року, про що свідчить довідка №84 від 23.03.2020 року видана філією «Заліщицького ДЕД» ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України».

Оскільки позивачу належні до виплати суми заробітної плати до сьогоднішнього дня не виплачені і спір щодо їх розміру відсутній, то, як зазначає позивач, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Час затримки належних позивачу як звільненому 26.03.2019 року працівнику сум складає за період з 27.03.2019 року і по день ухвалення рішення.

Розмір середньоденного заробітку за останні два місяця (січень-лютий місяць 2019 року) позивача складає 277,36 грн, що підтверджується довідкою виданою філією Заліщицького ДЕД ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги» від 11 03.2020 року №62.

Як вказано в вище зазначеному порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню не більше розміру заявленого позивачем на день подачі позову, а саме за 240 робочих днів (на день складення позовної заяви 11.03.2020 р.) затримки в сумі 66 566,40 грн, з врахуванням установлених законодавством України податків та зборів.

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у запереченні щодо частини вимог позовної заяви.

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' у наданому суду запереченні на позовну заяву (№06-2/635 від 24.06.2020(вх№ЕП-909/20 від 25.06.2020)), ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 26.03.2019р. і по день ухвалення рішення, зазначає таке.

Вказане твердження позивача не відповідає дійсності та спростовується наступним.

По - перше, не відповідає дійсності твердження ОСОБА_1 , що він із 02 серпня 2011 року перебував в трудових відносинах із ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» ДП «Тернопільський облавтодор», жодного такого запису в трудовій книжці не має.

Просить суд звернути увагу на трудову книжку ОСОБА_1 , де запис за №14 свідчить про те, що підприємство із яким ОСОБА_1 був в трудових відносинах є Філія «Бучацькийрайавтодор» ДП «Тернопільський облавтодор».

Підприємство ВАТ«ДАК «Автомобільні дороги України» там не значиться.

По - друге, позивачем необґрунтовано та безпідставно пропущено строк звернення з позовною заявою в суд.

Ч.1 ст. 233 КЗпП України встановлено право працівника для звернення з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно приписів ст. 233 КЗпАП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у тримісячний строк з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Позовна заява подана в Монастириський районний суд 20 березня 2020, звільнено позивача з роботи - 26.03.2019 згідно наказу №14-к від 26 березня 2019, тобто через 12 місяців 6 днів.

Отже, на думку відповідача, позивач безпідставно та без зазначення обґрунтованих підстав порушив строк звернення в суд.

По - трете: У Філії «Заліщицька ДЕД» з 28.02.2019р. згідно наказу №44к від 28.02. 2019р у зв`язку із зменшенням обсягу робіт і відсутності фінансування був запроваджений неповний робочий тиждень, а саме - три дні робочі, чотири - вихідні.

Позивачем заявлено до стягнення середній заробіток із дня звільнення із 18 червня 2019 року.

Однак, 26 березня 2019 є останнім робочим днем для Позивача і в цей день ще не настав строк для перерахування середнього заробітку (копія трудової книжки знаходиться в матеріалах справи).

В той же час, враховуючи неповний робочий тиждень на підприємстві (Філія "Заліщицька ДЕД") розрахунок робочих днів на підприємстві з 28 лютого 2019 року не складає 5 робочих днів в тиждень.

Враховуючи наведене, відповідач зазначає, що розрахунок середнього заробітку за весь час затримки з дня звільнення по день ухвалення рішення повинен проводитись відповідно до наведених доводів облавтодору.

2.3. Правова позиція позивача, викладена у заяві про зменшення розміру позовних вимог.

У поданій суду заяві (вх№405 від 18.01.2021) позивач позовні вимоги, визначені в позовній заяві, позивач ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, обставини, якими обґрунтував позов не змінні.

В ході підготовчого провадження, відповідачем долучено до заперечення на позовну заяву копію наказу №44-к від 28.02.2019 р. «Про встановлення неповного робочого тижня для працівників філії «ДЕД» виданого філією «Заліщицького ДЕД» та копію наказу №24 від 11.03.2019 року «Про запровадження неповного робочого тижня» виданого філією «Бучацький райавтодор». В зв`язку, з цим виникла необхідність зменшити ціну позову та відповідно стягнути середній заробіток за 156 робочих днів із дня звільнення, з врахуванням трьохденного робочого тижня.

Таким чином ціна позову, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог становить 43268.16 грн., з цим погоджується і відповідач, про що вказав у запереченні на позовну заяву від 30.11.2020 року №06-2/2140.

Враховуючи вищевикладене, ч.3 прохальної частини позовної заяви викласти в такій редакції: Стягнути з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: с.Бобрівники, Монастириського району, Тернопільської області, ідент.номер НОМЕР_1 , середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 27.03.2019 року і по день ухвалення рішення, із врахуванням трьохденного робочого тижня.

2.4. Правова позиція позивача, викладена у поясненнях від 16.03.2021.

У наданих суду поясненнях від 16.03.2021 (вх№22685 від 16.03.2021) позивач вказує на таке.

02 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

ОСОБА_1 до 26.03.2019 працював у Монастириському ДРП ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" - водієм, що підтверджується записом в трудовій книжці.

Заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати за період з березня 2019 по березень 2020 становить 17 142 грн 70 коп., що підтверджується довідкою виданою філією "Заліщицького ДЕД" ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України".

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Позивач неодноразово звертався з проханням виплатити заборгованість при розрахунку, проте відповідач мотивував тим, що відсутні кошти.

Заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 не виплачувалась.

ОСОБА_1 повторно звертався до бухгалтерії філії "Заліщицького ДЕД" ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" з вимогою про погашення заборгованості 02.03.2020, про що свідчить довідка №84 від 23.03.2020 видана філією "Заліщицького ДЕД" ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України".

Час затримки належних позивачу, як звільненому 26.03.2019 працівнику, сум складає період з 27.03.2019 і по день ухвалення рішення.

Повний розрахунок по заробітній платі власником підприємства з позивачем при звільненні не проведено, а залишок невиплаченої заборгованості стягнуто судовим наказом від 13.03.2020 у справі №603/165/20, ухваленим Монастириським районним судом Тернопільської області.

Зважаючи на те, що відповідачем не здійснено повний розрахунок з позивачем при звільнені, позивачем заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з наступного дня після дати звільнення і по день ухвалення судом рішення.

Як убачається з копії трудової книжки та наказу, позивач був звільнений відповідачем 26.03.2019 по ст.38 КЗпП України за власним бажанням з виплатою компенсації за період з 02.08.2016 по 26.03.2019 за 68 календарних днів, що підтверджується наказом від 26.03.2019 філії Бучацького райавтодору Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" та записом у трудовій книжці. Згідно довідки №35 від 02.03.2020 відповідач має заборгованість перед позивачем за період його роботи, тобто по дату звільнення.

ОСОБА_1 надано довідку №62 від 11.03.2020, згідно якої розмір середньоденного заробітку за останні два місяці (січень-лютий 2019 року) позивача складає 277 грн 36 коп.

Також, позивач зазначає, що він звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 02 червня 2020 року. Станом на день звернення і в тому числі станом на 16.03.2021, відповідач з позивачем ще не розрахувався, отже перебіг тримісячного строку для звернення з позовом до суду навіть не розпочався. Отже, на думку позивача, доводи відповідача в цій частині зводяться до неправильного розуміння норм про застосування строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 ЦК України).

У відповідності до ст. 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

У відповідності до статті 47 КзпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно статті 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно статті 237-1 КзпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених учасниками справи.

3.2.1. Щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати при звільненні.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

В межах справи №921/574/20 суд розглядає справу №603/299/20 за позовом: ОСОБА_1 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України''.

Предметом даного спору є заявлені вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 89 864 грн 64 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по 02.06.2021 (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 16.03.2021 та заяви від 03.06.2021).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 02 серпня 2011 року, прийнято на роботу в ВАТ «Державну акціонерну компанію «Автомобільні дороги України» дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» водієм 3-го класу по переведенню з філії Монастириський райавтодор, що підтверджується записом в трудовій книжці НОМЕР_2 , підстава наказ №74 від 02.08.2011 року.

26 березня 2019 року, ОСОБА_1 було звільнено з роботи по ст.38 КЗпП України за власним бажанням з виплатою компенсації за період роботи з 02.08.2016 р. по 26.03.2019 р. за 68 календарних днів, що підтверджується наказом №14к від 26.03.2019 філії Бучацького райавтодору Дочірнього підприємства Тернопільський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України та записом в трудовій книжці.

Як вбачається із довідки, виданої філією «Заліщицького ДЕД» ДП "Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» №35 від 2.03.2020 року, за підписом заступника начальника філії «Заліщицьке ДЕД» ОСОБА_3 та головного бухгалтера Лайдак Л.А., станом 01.03.2020 року, ОСОБА_1 не виплачена заробітна плата в розмірі 17 142,70 грн.

Позивач неодноразово звертався з проханням виплатити заборгованість при розрахунку, проте відповідач невиплату заробітної плати мотивував відсутністю коштів.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що з часу винесення наказу про звільнення і по дату пред`явлена даного позову позивачу заробітна плата не виплачена (заборгованість починається з 02.08.2016 по 26.03.2019), чим порушеного його конституційні права та майнові інтереси.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наданої суду довідки, виданої філією Заліщицького ДЕД ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги» від 11.03.2020 року №62, розмір середньоденного заробітку за останні два місяця (січень-лютий місяць 2019 року) позивача складає 277,36 грн.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14.

Пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати/компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено господарським судом, згідно поданого позивачем розрахунку, середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді із врахуванням трьохденного робочого тижня (з 27.03.2019 по 02.06.2021) - становить 324 дні. Тож, 324 дн. х 277,36 грн = 89 864 грн 64 коп.

Проте, із врахуванням дати ухвалення рішення - 17.06.2021, затримка фактичного розрахунку по заробітній платі з позивачем ( з 27.03.2019 по 17.06.2021) становить 330 днів, а тому відповідно і сумою заборгованості є : 91 528 грн 80 коп. (330 дн. х 277 грн 36 коп.)

Одночасно, згідно наданого суду заперечення на позовну заяву (№06-2/635 від 24.06.2020 (вх№ЕП-909/20 від 25.06.2020)) щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку за період з 26.03.2019 р. і по день ухвалення рішення, відповідач вказує на те, що позивачем, в порушення вимог ст. 233 КЗпАП України, необґрунтовано та безпідставно пропущено строк звернення з позовною заявою в суд.

Дане твердження суд розцінює критично та зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, у якому вказано, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що вимоги в частині заявленого до стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення в сумі 91 528 грн 80 коп. підлягають до задоволення, як такі, що підставно нараховані та правомірно заявлені.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 7, 13, 42, 86, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 , - 91 528 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот двадцять вісім) грн 80 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплат заробітної плати при звільненні по день ухвалення судом рішення.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач - ОСОБА_1 , с. Бобрівники, Монастирського р-н., Тернопільської обл., 48301, (ідент. номер НОМЕР_1 );

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 4600,1 ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення із врахуванням вихідних та святкових днів, а також відрядження судді та перебування судді у основній щорічній відпустці, складено на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення та підписано - 16.08.2021.

Повний текст рішення буде надіслано учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено нарочно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко