ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 Справа № 917/650/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Каскад Плюс", вул. Свердлівська, буд 1А, с. Вільне, Світловодський район, Кіровоградська область, 27519

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Соняшник 2000", вул. Зіньківська, 35, м. Полтава, 36000

про стягнення 860 000,00 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

Обставини справи: 28.04.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Каскад Плюс" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Соняшник 2000" про стягнення 860 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами неналежного виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару та не поверненням відповідачем передоплати в сумі 860 000,00 грн.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено справу розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 03.06.2021 року на 09:00 год. Роз`яснено учасникам справи, що вони мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності (ч. 3 ст. 196 ГПК України). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.2 ст.178 ГПК України).

Ухвала суду про відкриття провадження у справі яка направлялася відповідачу на адресу, за якою відповідач зареєстрований (згідно з витягом з ЄДРЮОФОПГФ), повернулася до суду без вручення адресату із відміткою поштового відділення "адресат відсутній за даною адресою".

Під час розгляду справи у підготовчому засіданні 03.06.2021 року продовжено строки підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву у засіданні до 27.07.2021 року до 11:00 год. Учасники справи, які були присутні в судовому засіданні (представник позивача), повідомлені про перерву під розписку.

Ухвалою від 27.07.2021 року суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до розгляду по суті на 17.08.2021 року.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, про дату, час і місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином. Ухвали суду направлялись відповідачу рекомендованими листами, на адресу місцезнаходження вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак поштові відправлення не були вручені відповідачу та повернуті до суду з відміткою у довідці відділення поштового зв`язку про невручення поштових відправлень - "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судове засідання 17.08.2021 року не з`явився. 16.08.2021 року від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "СГ Соняшник 2000" (відповідач) було досягнуто домовленості про укладення договору купівлі-продажу №17 від 18.02.2021 року.

18.02.2021 р. відповідачем було виставлено на адресу позивача рахунок на оплату №423 від 18.02.2021 р. 100 тон пшениці 2 класу по ціні 7 166,67 грн. за тону, всього на суму 860 000,00 грн. підстава договір поставки №17 від 18.02.2021 року (арк. с. 8).

Платіжним дорученням №1617 від 18.02.2021 року позивачем було перераховано на рахунок позивача 860 000,00 грн. з призначенням платежу згідно рах. №423 від 18.02.2021 року (арк. с. 9).

Як вказує позивач, 18.02.2021 року ним було передано представнику відповідача підписаний з боку позивача Договір № 17 від 18.02.2021 р. для його підписання з боку відповідача. Однак даний договір відповідачем не підписано та не повернуто позивачу.

Позивачем 16.03.2021 року цінним листом було направлено на адресу відповідача вимогу за вих. №20 від 16.03.2021 року про поставку ста тон пшениці 2 класу у семиденний строк від дня пред`явлення цієї вимоги відповідно до приписів ст. 530 ЦК України (арк. с. 10-11). Вказана вимога залишена без відповіді та задоволення.

05.04.2021 року позивачем цінним листом з описом вкладення на адресу відповідача була направлена вимога за вих. №53 від 05.04.2021 року про повернення сплачених в якості передоплати коштів в сумі 860 000,00 грн. (арк. с. 12-13). Ця вимога також залишена без відповіді та задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом з вимогою про стягнення з відповідача 860 000,00 грн. сплачених в якості передоплати.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копію договору купівлі-продажу №17 від 18.02.2021 року; копію рахунку на оплату №423 віл 18.02.2021 року; копію платіжного доручення №1617 від 18.02.2021 року; копію вимоги від 16.03.2021 року за вих. №20 з доказами її направлення; копію вимоги від 05.04.2021 року за вих. №53 з доказами її направлення; копію виписи з ЄДР.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до норм статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами статті 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу.

Відтак, між сторонами мало місце укладення договору купівлі-продажу у спрощений спосіб.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Ч. 1 ч. ст. 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 ЦК України).

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

За встановленими обставинами справи, між сторонами існували договірні правовідносини щодо поставки пшениці другого класу в кількості 100 тон на загальну суму 860 000, 00 грн.

На виконання своїх зобов`язань, 18.02.2021 року позивач здійснив попередню оплату пшениці 2 класу в кількості 100 тонн по ціні 7 166,67 грн. на загальну суму 860 000,00 грн. згідно виставленого відповідачем рахунку на оплату №423 від 18.02.2021 року.

Таким чином, позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання з оплати придбаного товару.

Докази передачі відповідачем позивачу попередньо оплаченого товару на суму 860 000,00 грн. в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи, що товар згідно рахунку та відповідно до здійсненої позивачем передоплати в загальній сумі 860 000,00 грн., не був переданий позивачу, останній спочатку звернувся до відповідача із вимогою за вих. №20 від 16.03.2021 року про поставку ста тон пшениці 2 класу у семиденний строк. Однак вказана вимога залишена без відповіді та задоволення. 05.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із вимогою за вих. №53 від 05.04.2021 року про повернення сплачених в якості передоплати коштів в сумі 860 000,00 грн.

Відтак, з огляду на те, що зобов`язання з поставки товару не було виконано та вимога кредитора не була задоволена у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі вартості фактично передплаченого товару на суму 860 000,00 грн.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 860 000,00 грн. передоплати є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані а відтак підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232-233,237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СГ Соняшник 2000" (вул. Зіньківська, 35, м. Полтава, 36000, ідентифікаційний код 43053401) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Каскад Плюс" (вул. Свердлівська, буд 1А, с. Вільне, Світловодський район, Кіровоградська область, 27519, ідентифікаційний код 42957569) 860 000,00 грн. попередньої оплати, 12900,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.08.2021 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Тимощенко