ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року Справа № 923/740/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О. М. , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління комунальної власності Херсонської міської ради, м. Херсон

до Казаннікова Антона Юрійовича , м. Херсон

про розірвання договору, зобов"язання повернути майно та стягнення 104333,57грн

за участю представників:

позивача: Ващук О. В.;

відповідача: не прибув.

31 травня 2021 р. до суду надійшла позовна заява Управління комунальної власності Херсонської міської ради (позивач) до Казаннікова Антона Юрійовича (відповідач), в якій позивач просить суд:

- Розірвати договір оренди комунального майна міської територіальної громади від 26.06.2019 № 2092, зареєстрований в реєстрі за № 2465, укладений між управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та фізичною особою-підприємцем КАЗАННІКОВИМ Антоном Юрійовичем.

- Зобов`язати КАЗАННІКОВА Антона Юрійовича повернути управлінню комунальної власності Херсонської міської ради нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 134,4 кв.м в будинку АДРЕСА_1 .

- Стягнути з КАЗАННІКОВА Антона Юрійовича на користь управління комунальної власності Херсонської міської ради суму заборгованості з орендної плати у розмірі 103 617,80 грн., нараховану за договором оренди комунального майна міської територіальної громади від 26.06.2019 № 2092, зареєстрованого в реєстрі за № 2465, а також нараховану пеню за невиконання зобов`язання у сумі 715,77 грн., що разом становить 104 333,57 грн.

Ухвалою суду від 01.06.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою від 27.07.2021 р. суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 17.08.2021 р.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позові. 17.08.2021 р. позивачем подано Заяву по заміну сторони правонаступником.

Відповідач - Казанніков Антон Юрійович про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвали суду на адресу зареєстрованого місця реєстрації, яка співпадає з адресою, вказаною у позовній заяві та наданою суду на виконання запиту від відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг Херсонської міської ради, а саме: АДРЕСА_2 . Між тим, судове відправлення було повернуто поштою із відміткою у довідці поштової установи "Адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Між управлінням комунальної власності Херсонської міської ради (далі -позивач, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем КАЗАННІКОВИМ Антоном Юрійовичем (далі - відповідач, орендар) 26 червня 2019 року було укладено договір оренди комунального майна міської територіальної громади № 2092 (далі - договір), посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 2465. За умовами даного договору Орендарю передано у строкове платне користування нежилі приміщення цокольного поверху, загальною площею 134,4 кв.м, в будинку № 26 по вул. Гімназичній в м. Херсоні, вартість яких відповідно до незалежної оцінки становить 113 581,00 грн., та яке належить Херсонській міській раді на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.12.2012 (Серія САЕ № 633324).

Строк дії Договору визначений до 26 червня 2044 року. Вступ Орендаря у користування майном підтверджується актом прийому-передачі від 26.06.2019.

Серед іншого, умовами договору передбачено наступне:

- пункт 3.2. - орендна плата становить 9 711,18 грн. (базовий - червень 2019 року) згідно з рішенням міської ради від 28.12.2011 №499 перераховується Орендарем не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства;

- пункт 3.4 - орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, стягується Орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі двох облікових ставок НБУ від суми заборгованості за весь час прострочення платежу;

- пункт 5.2 - орендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати до бюджету (Орендодавцю) орендну плату.

- пункт 8.2. - орендодавець має право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього Договору або його розірвання у разі невиконання умов цього Договору;

- пункт 10.1. - за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України;

- пункт 10.2. - спори, що виникають у ході виконання цього Договору, вирішуються за згодою сторін. Якщо згоди не буде досягнуто, спір передається на розгляд до господарського суду.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частинах 1 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 284 Господарського кодексу України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди, строк на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник), повинен вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, не допускається.

Згідно положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач в порушення умов договору оренди від 26.06.2019 та наведених норм законодавства України, - обов`язку зі сплати орендної плати у період з 01.09.2020 до 31.05.2021 не виконав, станом на 31.05.2021 заборгованість з орендної плати за користування комунальним майном становить 103 617,80 грн.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення

зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частина 1 статті 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких є застосування штрафних санкцій.

Згідно з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У статті 549 Цивільного кодексу України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій. Так, відповідно до частини 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Поряд із цим частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов`язання мало бути виконано.

За приписами статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) законом встановлено спеціальну позовну давність в один рік.

У зв`язку із невиконанням Орендарем зобов`язань зі сплати орендної плати управлінням комунальної власності нараховано пені у розмірі 715,77 грн. за період з 01.11.2020 до 31.01.2021, право на нарахування якої передбачено пунктом 3.4 договору оренди від 26.06.2019.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати та пені є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Реалізація права дострокового розірвання договору повинна відбуватися в світлі правозастосування приписів статті 188 Господарського кодексу України, статей 651 - 654 Цивільного кодексу України та інших норм, що регулюють порядок здійснення орендних відносин.

Як вбачається з частини 3 статті 291 Господарського кодексу України, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду (частина 3 статті 188 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що 08.04.2021 управління комунальної власності звернулося до КАЗАННІКОВА А.Ю. з листом про намір розірвати договір оренди від 26.06.2019 № 2092, зареєстрований в реєстрі за № 2465, з підстав невиконання умов договору, а саме обов`язку зі сплати орендної плати, на що згоди не отримало.

У відповідності до частини 4 статті 188 Господарського кодексу України, у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Під випадками істотного порушення, встановленими законом, слід розуміти порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями Цивільного кодексу України також установлений правовий інститут припинення договору найму, який включає в себе право наймодавця відмовитися від договору найму.

Зокрема, у відповідності до частини 1 статті 782 Цивільного кодексу України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Частиною 4 статті 291 Господарського кодексу України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 5.4. договору оренди сторонами передбачено, що у разі припинення дії договору, Орендар повинен повернути Орендодавцю орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.

Договір оренди комунального майна міської територіальної громади від 26.06.2019 № 2092 (в реєстрі за № 2465) укладався з фізичною особою-підприємцем КАЗАННІКОВИМ Антоном Юрійовичем.

Станом на час звернення до Господарського суду Херсонської області із даною позовною заявою, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізичною особою-підприємцем КАЗАННІКОВИМ Антоном Юрійовичем припинено підприємницьку діяльність на підставі власного рішення, про що до реєстру внесено запис від 28.08.2020.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі №910/8729/18 викладено висновок про те, що вимоги за господарськими зобов`язаннями до фізичної особи, яка втратила статус підприємця, слід розглядати за правилами господарського судочинства.

Згідно положень статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20, а також статей 4, 45 Господарського процесуального кодексу України, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини 9 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

За наведених обставин, суд погоджується з думкою позивача, що даний спір належить до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу фізичної особи-підприємця не припинилися.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо розірвання договору оренди та зобов`язання відповідача повернути майно підлягають задоволенню.

Позивачем подано Заяву про заміну сторони правонаступником, яка задоволена судом з огляду на наступне.

Пунктом 1.7. Положення про департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 18.06.2021 №346 передбачено, що Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради є правонаступником прав і обов`язків управління комунальної власності Херсонської міської ради.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 52, 129, 232-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1.Здійснити заміну позивача у справі - Управління комунальної власності Херсонської міської ради на його правонаступника - Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради ()

2.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

3.Розірвати договір оренди комунального майна міської територіальної громади від 26.06.2019 № 2092, зареєстрований в реєстрі за № 2465, укладений між управлінням комунальної власності Херсонської міської ради та фізичною особою-підприємцем КАЗАННІКОВИМ Антоном Юрійовичем.

4.Зобов`язати КАЗАННІКОВА Антона Юрійовича повернути Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради нежитлове приміщення цокольного поверху загальною площею 134,4 кв.м в будинку № 26 по вул. Гімназичній в м. Херсоні.

5. Стягнути з КАЗАННІКОВА Антона Юрійовича на користь Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради суму заборгованості з орендної плати у розмірі 103 617,80 грн., нараховану за договором оренди комунального майна міської територіальної громади від 26.06.2019 № 2092, зареєстрованого в реєстрі за № 2465, а також нараховану пеню за невиконання зобов`язання у сумі 715,77 грн. та судовий збір у сумі 6 810,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення суду складено 18.08.2021 р.

Суддя В.В.Литвинова