ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2021 р. Справа № 917/438/21
про стягнення 130 800,00 грн.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олійник Н.І.
Представники сторін:
від позивача - адвокат Кирпичова О.Г., дов. в протоколі
від відповідача - не з`явився
Розглядається позовна заява про стягнення 130 800,00 грн., в т.ч. 109 000,00 грн. - сума заборгованості за надані послуги охорони згідно договору про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018, 21 800,00 грн. - штрафу.
Ухвалою суду від 29.03.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено справу для розгляду по суті у судовому засіданні на 29.04.2021р. на 09-50 год.
Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що Приватне підприємство ЯВІР-2005 (Охорона, позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю Новеліс (Замовник, відповідач) уклали Договір № ЯП/874-ф про надання послуг з фізичної охорони від 28.12.2018 (далі Договір), відповідно до якого відповідач повинен був здійснювати оплату за послуги охорони щомісячно до 10 числа місяця, в якому здійснюється надання послуг, шляхом перерахування Замовником грошових коштів на рахунок Охорони, згідно виставлених Охороною рахунків.
За період з грудня 2020 по лютий 2021 року позивач виставив відповідачу наступні рахунки на оплату наданих послуг з охорони:
1. № 3596 від 01.12.2020 на суму 40 500,00 грн.;
2. № 79 від 11.01.2021 на суму 40 500,00 грн.;
3. № 386 від 05.02.2021 на суму 40 500,00 грн.
За період заборгованості відповідачу були надані для підписання наступні акти надання послуг:
1. № 3739 від 31.12.2020 на суму 40 500,00 грн.;
2. № 77 від 31.01.2021 на суму 40 500,00 грн.;
3. № 380 від 28.02.2021 на суму 40 500,00 грн.
Позивач зазначає, що підпунктом 5.1.2. Договору передбачається право Охорони розірвати цей Договір у випадках, передбачених Договором.
Договір може бути розірваний достроково за ініціативою Охорони з попередженням Замовника не пізніше ніж за 5 днів у випадках наявності заборгованості Замовника по оплаті послуг охорони більше одного місяця (п.10.6. Договору).
Оскільки заборгованість відповідача триває більше одного місяця, 24.02.2021 року ПП ЯВІР-2005 направило відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору з 01.03.2021 з підстав зазначених вище (акт зняття з-під охорони додається).
ПП ЯВІР-2005 направило відповідачу на юридичну адресу та адресу для листування лист-претензію №444 та №445 від 26.02.2021 року про необхідність погашення заборгованості у сумі 119 500,00 грн., а також повторно надіслало по два примірника актів надання послуг за період заборгованості та акт звірки взаєморозрахунків.
У відповідь відповідач надіслав підписані примірники актів надання послуг та акт звірки взаєморозрахунків, чим підтвердив отримання послуг охорони належної якості, у повному обсязі та своєчасно, у відповідності до умов Договору.
Відповідачем, як зазначає позивач, було здійснено часткову оплату за грудень 2020р. в розмірі: 5 500,00 грн. згідно платіжного доручення №804 від 12.03.2021р. та 5 000,00 грн. згідно платіжного доручення №827 від 18.03.2021р.
Таким чином, як зазначає позивач, у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо оплати за послуги охорони за п. 3.2 Договору, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі109 000,00 грн., а саме, 28 000,00 грн. (грудень 2020 року), 40 500,00 грн. (січень 2021 року), 40 500,00 грн. (лютий 2021 року), яку просить суд стягнути на його користь з відповідача.
Враховуючи те, що відповідач не сплачує в повному обсязі за послуги охорони за Договором з грудня 2020 року (більше тридцяти календарних днів), позивач розрахував відповідачу штраф на підставі п. 6.3 Договору, який становить 21 800,00 грн. і який позивач просить стягнути на його користь з відповідача в судовому порядку.
Позивач також просить суд стягнути на його користь з відповідача судовий збір в розмірі 2 270,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України та зазначає, що документальне підтвердження судових витрат позивача буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду (ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
Позивач у порядку ст. 46 ГПК України заявою зменшив розмір позовних вимог (вх. № 5281 від 14.05.2021р.), якою просить суд стягнути з відповідача на користь позивача по Договору про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 суму заборгованості за надані послуги охорони у розмірі 90 000,00 грн., суму штрафу - 21 800,00 грн. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витати на професійну правничу допомогу.
Відповідач у відзиві (вх. № 6576 від 16.06.2021р.) визнає першу позовну вимогу - в частині стягнення суми заборгованості за надані послуги охорони, однак заперечує вимоги про стягнення штрафу та витрат і професійну правничу допомогу.
Відповідач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 40 000, 00 грн. Зважаючи на вимогу п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, позовна вимога в частині стягнення основною боргу в сумі 50 000,00 грн. не підлягає задоволенню, а проваджений у справі в цій частині підлягає закриттю.
Відповідач заперечує заявлений позивачем розмір судових витрат з огляду на його неспівмірність із складністю виконаної адвокатом позивача роботи, необгрунтованістю та непропорційністю. Однак, зважаючи на те, що позивач не додав до позовної заяви жодних доказів понесених ним витрат на правову допомогу, але заявив про те, що такі докази будуть надані не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідач позбавлений можливості аргументовано заперечити заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу. Відтак детальне заперечення заявленого позивачем розміру судових витрат, як зазначає відповідач, буде надане до суду після отримання та аналізу доказів на підтвердження таких витрат, які будуть надані позивачем.
Відповідач зазначає, що основним видом діяльності ТОВ «Новеліс» є надання приміщень в оренду. Однак, починаючи з березня 2020 року, відколи в Україні запроваджено карантинні обмеження з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, орендарі не сплачують або сплачуть частково і з простроченням орендну плату, оскільки під час запроваджених карантинних обмежень не здійснювали або здійснювали лише частково свою господарську діяльність.
Відтак у ТОВ «Новеліс» виникла велика дебіторська заборгованість, яка станом на 09.06.2021р. становить 59 885 237,87 грн.
Про відсутність вини підприємства, як зазначає відповідач, свідчать також наступні показники фінансової діяльності за спірний період. Кредиторська заборгованість підприємства станом на 09.06.2021 року становить 334644,23 грн.
За січень - травень 2021 року ТОВ «Новеліс» здобуло збиток у сумі 763652,45 грн.; за 2020 рік збиток становив 1 184 465,53 грн.
Детальну інформацію щодо заборгованості по категоріях зазначено в довідці, яку додано до відзиву.
Отож, як зазначає відповідач, невчасне виконання відповідачем фінансових зобов`язань перед позивачем сталось не з вини ТОВ «Новеліс», оскільки зумовлене карантинними обмеженнями та значною заборгованістю контрагентів.
Відповідач зазначає, що вживає усіх можливих заходів для вчасної оплати за послуги оренди, про це свідчить активна діяльність підприємства щодо претензійно - позовної діяльності.
Стягнення суми штрафу в розмірі 21 800 грн. спричинить додаткове збільшення збитків відповідача, який не матиме жодних джерел для їх покриття, що в свою чергу призведе до повторного прострочення оплат та виникнення додаткових штрафних санкцій. Збільшення збитків може призвести до стану неплатоспроможності підприємства відповідача, що взагалі виключить можливість погасити всі борги.
Несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, як зазначає останній, оскільки єдиним джерелом для оплати послуг позивача є кошти, отримані в якості оплати за оренду приміщень. Вказана заборгованість орендарів, за карантинних умов, що призводять до несвоєчасних та неповних розрахунків орендарів є тими об`єктивними обставинами, що і викликають неможливість сплати суми понад 21 800 грн.
Стягнення всієї суми одразу, як зазначає відповідач, може спричинити також збільшення заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства, а також невчасну сплату податків та зборів, зростання заборгованості по зобов`язаннях перед іншими кредитора, що є підставами для нарахування немалих розмірів штрафних санкцій тощо.
Таким чином, як зазначає відповідач, у позивача порушуються лише майнові інтереси, а у відповідача майнові та інші інтереси, зокрема: виплата заробітної плати працівникам підприємства, виконання обов`язку щодо сплати податків і зборів тощо.
Посилаючись на ст. 233 ГК України, відповідач зазначає, що жодних доказів щодо майнового стану позивача до матеріалів позовної заяви долучено не було. Оскільки вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов`язання перед позивачем пов`язана з карантинними обмеженнями відповідач перебуває у важкому фінансовому становищі, у тому числі внаслідок несплати боргів контрагентами, обставини, які змусили відповідача просити зменшення штрафної санкції є соціально значимими та винятковими, адже в період карантину рекомендовано не нараховувати орендну плату та штрафні санкції за її несвоєчасну оплату, що в свою чергу також негативним чином відображається на фінансовому становищі відповідача.
Посилаючись на ст. 233 ГК України та судову практику, відповідач зазначає, що у даному випадку порушення термінів виконання грошових зобов`язань перед позивачем за первісним позовом не призвело до завдання збитків іншим учасникам, свідченням чому є відсутність будь-яких претензій з цього приводу.
Адже згідно ч.2 ст. 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Згідно частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому до позовної заяви не було долучено жодних доказів, які б підтверджували збитки позивача.
З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у період карантину, відповідач, як зазначає останній, не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги, у зв`язку з чим відсутняйого вина у простроченні платежів за договором, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності.
У зв`язку з наведеним, відповідач просить суд врахувати специфіку діяльності в період карантинних обмежень та відсутність вини у допущеному простроченні розрахунків з позивачем.
Відповідач просить поновити строк для поданні відзиву та зменшити на 80% розмір штрафу.
17.06.2021р. позивач заявою (вх. № 6603) зменшив розмір позовних вимог, якою просить суд стягнути з відповідача на користь позивача по Договору про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 суму заборгованості за надані послуги охорони у розмірі 40 000,00 грн., штрафу - 21 800,00 грн., судовий збір та витати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 24.06.2021р. заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог прийняті судом до розгляду, поновлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, відкладено розгляд справи на 29.07.2021р. на 13-00 год.
Позивач у відповіді на відзив (вх. № 7006 від 29.06.2021р.) зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є обставиною, за наявності якої суб`єкт господарювання не несе відповідальності за порушення господарського зобов`язання.
Посилання відповідача на ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, згідно якої якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до стати штрафних санкцій, також підлягає спростуванню, оскільки Договір про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 не розповсюджується на будь-які інші відносини відповідача з третіми особами.
Позивач зазначає, що уклавши Договір про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.
Так, пунктом 6.3 Договору про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 сторони погодили, що у разі, якщо прострочення оплати послуг охорони триває більше тридцяти календарних днів, Замовник сплачує Охороні штраф у розмірі 20% вартості послуг, оплата за якими прострочена, що не звільняє Замовника від зобов`язань щодо оплати послуг.
Факт прострочення відповідачем терміну оплати послуг з охорони є доведеним та підтверджується матеріалами справи. Крім того, відповідач позовні вимоги про стягнення основного суму боргу визнав, про що повідомив у відзиві від 09.06.2021р.
До того ж, обставини, на які посилається відповідач та які вплинули на належне виконання відповідачем обов`язків по Договору мали початок ще в березні 2020, а заборгованість перед позивачем виникла лише з грудня 2020р.
Однак, як зазначає позивач, за цей час відповідач жодного разу не ініціював розірвання Договору задля уникнення заборгованості перед ТОВ Явір-2005, а навпаки продовжував користуватися послугами охорони свідомо не сплачуючи за надані послуги охорони.
Позивач зазначає, що за три місяці (з грудня 2020 по лютий 2021 року) позивач поніс затрати за власний рахунок на оплату заробітної плати охоронниками, які надавали відповідні послуги на об`єкті ТОВ Hовеліс та на сплату інших матеріально - технічних витрат згідно з Договором про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018.
Таким чином, як зазначає позивач, нездатність відповідача об`єктивно оцінити свої фінансові можливості та виробничі потужності, не звільняє його від відповідальності за невиконання зобов`язання.
Позивач заперечує проти зменшення судом розміру штрафу та зазначає, що позивач нарахував лише штраф на підставі п.6.3. Договору.
Відтак, збитки завдані відповідачем у вигляді заборгованості за Договором становили 109 000,00 грн. та нарахований розмір штрафу на підставі п.6.3. становить 21 800,00 грн. Позивач не здійснив нарахування штрафних санкцій у вигляді пені, яка також передбачена п.6.2. Договору, 3% річних та інфляційних збитків.
Тому позиція відповідача, що штрафні санкції нараховані позивачем є надмірно великими в порівнянні зі збитками кредитора не заслуговує на увагу, а навпаки є обґрунтованими та пропорційними в порівнянні з основною сумою боргу в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України.
Позивач зазначає, що як підставу зменшення розміру штрафу відповідач у своєму відзиві вказує на дебіторську, кредиторську заборгованість та додає до відзиву в якості доказу Довідку №0906/21 від 09.06.2021р. про фінансові результати за січень-травень 2021р. дебіторську та кредиторську заборгованість станом на 09.06.2021р. (далі - Довідка).
Позивач вважає вищезазначену Довідку неналежним та недопустимим доказом та таким, що не містить достовірні відомості та зазначає, що відповідач посилається на Постанову Вищого господарського суду України від 28.02.2017р. у справі №911/3039/16, в рішенні якого Суд задовольнив зменшення розміру пені виходячи з відсутностіу відповідача інших джерел грошовихкоштів ніж надходження коштів від споживачів та скрутнийфінансовий стан відповідача (на відміну від ТОВ Новеліс), що підтверджувався матеріалами фінансової звітності (стор. 3 відзиву).
Відповідач на підтвердження інформації про дебіторську заборгованість ТОВ Новеліс повинен був надати копії фінансової звітності (Баланс) станом на 31.03.2021 та первинні документи з обов`язковими реквізитами, визначені ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» (зокрема копії підписаних актів звірки взаєморозрахунків з контрагентами), що підтверджують здійснення господарських операцій.
Відтак, як зазначає позивач, інформація зазначена відповідачем у долученій Довідці №0906/21 від 09.06.2021р. не оформлена згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, а тому є неналежним, недопустимим доказом та дає підстави вважати про недостовірність інформації, вказаної в Довідці.
Позивач зазначає, що відповідач, укладаючи вище вказаний договір усвідомлював та погодив всі істотні умови договору, в тому числі строки оплати та штрафні санкції, проте не скористався своїм правом на погодження з позивачем інших строків оплати та не ініціював укладення відповідної додаткової угоди до договору.
Таким чином, позивач вважає, що відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому, на думку позивача, заява відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України задоволенню не підлягає.
21.07.2021 р. від позивача до суду надійшов детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, необхідних для надання правничої допомоги (вх.№8035), в якому зазначено, що сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які поніс позивач при розгляді справи в суді відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2021 року за договором про надання правових послуг адвокатом № 01/02/21 від 01.02.21 р. складає 14 500,00 грн.
На підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у справі № 917/438/21 позивачем надано: копію Договору про надання правової допомоги №01/02/21 від 01.02.2021 з Додатком №1; копію Додаткової угоди №1 від 31.03.2021р. до договору; копію Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2021; копію квитанції №26 від 19.07.2021 до прибуткового касового ордеру.
В судовому засіданні 29.07.2021 р. представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання 29.07.2021 р. не з`явився. Ухвала суду від 24.06.2021р., яка направлялася судом на адресу відповідача, зазначену у позові та яка співпадає з адресою відповідача згідно ЄДРПОУ, повернулася до суду з відміткою пошти на конверті, що адресат відсутній.
Згідно ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно п. п. 3-5 ч.6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ст. 232 ГПК України судовим рішенням є, зокрема, ухвали.
Отже, з врахуванням вищезазначеного, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
В судовому засіданні 29.07.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 240 ГПК України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив.
28.12.2018 між Приватним підприємством ЯВІР-2005, правонаступником якого є ТОВ ЯВІР-2005 (Охорона, позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю Новеліс (Замовник, відповідач) був укладений Договір № ЯП/874-ф про надання послуг з фізичної охорони (далі Договір, а.с.8-12), відповідно до п. 2.1. якого та Додатку № 2 позивач (Охорона) прийняло під фізичну охорону відокремлені приміщення (будівлі) та майно, яке належить Замовнику на праві власності або знаходиться в його користуванні на законних підставах, та знаходиться за адресою: м.Полтава, Харківське шосе, будинок 4/15.
У свою чергу, ТОВ Новеліс взяло на себе обов`язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати за охоронні послуги (п. 4.2.10 Договору).
Згідно п. 3.1 Договору ціна Договору визначається сторонами у розрахунку, наведеному у Додатку № 1 до Договору з урахуванням ПДВ.
Умовами Договору (п.3.3.-3.5.) передбачено, що підтвердженням надання послуг являється Акт здачі-приймання робіт (надання послуг), що надається Охороною для підписання Замовнику в двох примірниках в кінці кожного місяця. Замовник повинен не пізніше 05-го числа місяця, наступного за звітним, підписати Акт здачі-приймання робіт та повернути один примірник Охороні. У випадку не підписання Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) у терміни, передбачені п. 3.4., вважається, що Замовником отримані послуги з охорони належної якості, у повному обсязі та своєчасно, у відповідності до умов Договору.
За період з грудня 2020 по лютий 2021 року позивач виставив відповідачу наступні рахунки на оплату наданих послуг з охорони (а.с.13-15):
1. № 3596 від 01.12.2020 на суму 40 500,00 грн.;
2. № 79 від 11.01.2021 на суму 40 500,00 грн.;
3. № 386 від 05.02.2021 на суму 40 500,00 грн.
Сторонами підписані акти надання послуг (а.с.16-18):
1. № 3739 від 31.12.2020 на суму 40 500,00 грн.;
2. № 77 від 31.01.2021 на суму 40 500,00 грн.;
3. № 380 від 28.02.2021 на суму 40 500,00 грн.
Згідно з п. 3.2. Договору відповідач повинен був здійснювати оплату за послуги охорони щомісячно до 10 числа місяця, в якому здійснюється надання послуг, шляхом перерахування Замовником грошових коштів на рахунок Охорони згідно виставлених Охороною рахунків.
Підпунктом 5.1.2. Договору передбачається право Охорони розірвати цей Договір у випадках, передбачених Договором.
Договір може бути розірваний достроково за ініціативою Охорони з попередженням Замовника не пізніше ніж за 5 днів у випадках наявності заборгованості Замовника по оплаті послуг охорони більше одного місяця (п.10.6. Договору).
24.02.2021 року ПП ЯВІР-2005 направило відповідачу повідомлення про дострокове розірвання договору з 01.03.2021 (а.с.23) з підстав зазначених вище, про що складено акт зняття з-під охорони від 01.03.2021 р., підписаний сторонами (а.с.26).
26.02.2021 позивач направив відповідачу претензії №444 та №445 про необхідність погашення заборгованості у сумі 119 500,00 грн. (а.с.27-32).
Згідно акту звірки взаєморозрахунків станом на 28.02.2021 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 119 500, 00 грн. (а.с.19-20).
Відповідачем було здійснено часткову оплату в розмірі:
5 500,00 грн. згідно платіжного доручення №804 від 12.03.2021р. та 5 000,00 грн. згідно платіжного доручення №827 від 18.03.2021р.(а.с.21-22).
Таким чином, на дату звернення позивача з даним позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем становила 109 000,00 грн.
З урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх.№6603 від 17.06.2021 р.), яка прийнята судом до розгляду, заборгованість відповідача перед позивачем становить 40 000, 00 грн.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 509, 510 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно із ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Доказів погашення боргу в сумі 40 000, 00 грн. відповідачем не надано.
Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача 40 000, 00 грн. заборгованості за надані послуги охорони згідно Договору № ЯП/874-ф про надання послуг з фізичної охорони від 28.12.2018 р. обгрунтована, підтверджена наявними доказами, визнана відповідачем і підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно - господарських санкцій.
Види штрафних санкції у сфері господарювання визначені ст. 230 Господарського кодексу України, а саме: штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 6.3 Договору визначено, що у разі, якщо прострочення оплати послуг охорони триває більше тридцяти календарних днів, Замовник сплачує Охороні штраф у розмірі 20% вартості послуг, оплата за якими прострочена, що не звільняє Замовника від зобов`язань щодо оплати послуг.
У зв`язку з порушенням зобов`язань щодо оплати за послуги охорони за п. 3.2 Договору (прострочення оплати більше тридцяти календарних днів) позивачем нараховано штраф в сумі 21 800,00 грн. (20% від заборгованості в сумі109 000,00 грн.).
Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафу на 80% суд зазначає наступне.
Відповідач зазначає, що прострочення платежів виникло не з його вини, а внаслідок несвоєчасних та неповних розрахунків орендарів з відповідачем у зв`язку з запровадженням з березня 2020 року карантинних обмежень. Зазначає вищезазначені обставини об`єктивними, та такими, що унеможливлюють виконати обов`язок зі сплати штрафу в розмірі 21 800, 00 грн.
Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є обставиною, за наявності якої суб`єкт господарювання не несе відповідальності за порушення господарського зобов`язання.
Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Суд зазначає, що додана відповідачем до відзиву Довідка №0906/21 від 09.06.2021 р. про фінансові результати за січень-квітень 2021 р., дебіторську та кредиторську заборгованість станом на 09.06.2021 р. (а.с.80), підписана директором та бухгалтером підприємства відповідача є неналежним та недопустимим доказом.
Частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).
Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:
назву документа (форми);
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) визначено, що фінансова звітність - це звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону - звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Проміжна фінансова звітність складається за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев`яти місяців.
Фінансова звітність підприємств не становить комерційної таємниці, не є конфіденційною інформацією та не належить до інформації з обмеженим доступом, крім випадків, передбачених законом (ч. 2 ст. 14 Закону).
Пунктом 13 «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237 передбачено, що у примітках до фінансової звітності наводиться така інформація:
13.1. Перелік дебіторів і суми довгострокової дебіторської заборгованості.
13.2. Перелік дебіторів і суми дебіторської заборгованості пов`язаних сторін, з виділенням внутрішньогрупового сальдо дебіторської заборгованості.
13.3. Склад і суми статті балансу "Інша дебіторська заборгованість".
13.4. Метод визначення величини резерву сумнівних боргів.
13.5. Сума поточної дебіторської заборгованості за продукцію, товари, роботи, послуги в розрізі її класифікації за строками непогашення.
13.6. Залишок резерву сумнівних боргів за кожною статтею поточної дебіторської заборгованості, його утворення та використання у звітному році.
Виходячи з вищезазначених положень, відповідач на підтвердження інформації про дебіторську заборгованість ТОВ Новеліс повинен був надати копії фінансової звітності (Баланс) станом на 31.03.2021 та первинні документи з обов`язковими реквізитами, визначені ч.2 ст. 9 Закону (зокрема копії підписаних актів звірки взаєморозрахунків з контрагентами), що підтверджують здійснення господарських операцій.
Відтак, інформація зазначена відповідачем у долученій Довідці №0906/21 від 09.06.2021р. не оформлена згідно вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та «Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, а тому є неналежним, недопустимим доказом в підтвердження фінансового стану підприємства відповідача.
За таких обставин, посилання відповідача на наявність значної дебіторської заборгованості не підтверджені належними та допустимими доказами.
Крім того, умовами Договору про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 не передбачено підстави для звільнення відповідача від відповідальності у разі порушення строків оплати за послуги охорони внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків третіми особами.
Вчасність надходження коштів відповідачу не впливає на порядок та строки проведення розрахунків, оскільки дана обставина не обумовлена умовами Договору про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018.
Щодо посилання відповідача на карантинні обмеження, суд зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем утворилась за період з грудня 2020 р. по лютий 2021 року. Карантинні обмеження запроваджені в Україні в березні 2020 року.
При цьому, сама по собі відсутність у відповідача коштів не є підставою для звільнення його від виконання своїх зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16 (3-77гс17) та у Постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 906/621/17 (провадження №12-47гс18).
Суд вважає безпідставним і посилання відповідача на ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, згідно якої, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до стати штрафних санкцій, оскільки Договір про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 не розповсюджується на будь-які інші відносини відповідача з третіми особами.
Суд також зазначає, що відповідачем до матеріалів справи не надано доказів вжиття ним усіх залежних від нього заходів для недопущення порушень умов договору. Відповідач продовжував користуватися послугами охорони, не сплачуючи за отримані послуги кошти.
Позивач з грудня 2020 по лютий 2021 року поніс затрати за власний рахунок на оплату заробітної плати охоронниками, які надавали відповідні послуги на об`єкті ТОВ Hовеліс та на сплату інших матеріально - технічних витрат згідно з Договором про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018.
При цьому позивач нарахував лише штраф на підставі п. 6.3 Договору та не нараховував штрафних санкцій у вигляді пені, яка також передбачена п.6.2. Договору, 3% річних та інфляційних збитків відповідно до ст. 625 ЦК України.
За таких обставин, позицію відповідача, що штрафні санкції (штраф в сумі 21 800, 00грн.) є надмірно великими в порівнянні зі збитками кредитора, суд вважає безпідставною, оскільки вони є обґрунтованими та пропорційними в порівнянні з основною сумою боргу в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України.
Відповідно до ст. ст. 42, 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
За змістом цих правових норм у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.
В даному випадку ризиковість (на власний ризик) передбачає власну відповідальність підприємця (підприємства) у разі невдалого вибору контрагентів, тощо.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду (Постанова ВС від 06.03.2019 по справі № 905/1851/17).
Таким чином, відповідач, укладаючи Договір про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 та беручи на себе зобов`язання оплачувати вартість послуг з охорони, мав усвідомлювати (свідомо допускати) можливість настання вказаних ним обставин (існування боргів перед ним у третіх осіб, відсутність грошових коштів тощо).
За умовами договору про надання послуг з фізичної охорони № ЯП/874-ф від 28.12.2018 право на стягнення штрафу виникає у позивача у разі систематичного порушення (більше тридцяти календарних днів) з боку відповідача свого обов`язку, що наразі мало місце.
Відповідач, укладаючи вище вказаний договір усвідомлював та погодив всі істотні умови договору, в тому числі строки оплати та штрафні санкції, проте не скористався своїм правом на погодження з позивачем інших строків оплати та не ініціював укладення відповідної додаткової угоди до договору.
Таким чином, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження наявності поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому, заява відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України задоволенню судом не підлягає.
Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 800, 00 грн. штрафу обгрунтовані, підтверджені наявними доказами та підлягають судом задоволенню.
Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір в сумі 2 270,00 грн. покладається на відповідача.
Позивач в позові та його представник в судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу на підставі ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч., ч. 2-4 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На виконання ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кирпичовою О.Г. та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги (вх.№8035 від 21.07.2021 р.).
На підтвердження розміру судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у справі № 917/438/21 позивачем надано наступні докази: копія Договору про надання правової допомоги №01/02/21 від 01.02.2021 з Додатком №1; копія Додаткової угоди №1 від 31.03.2021р. до договору; копія Акту приймання-передачі наданих послуг від 19.07.2021; копія квитанції №26 від 19.07.2021 до прибуткового касового ордеру (а.с.112-118).
До матеріалів справи позивачем також долучено ордер на надання правової допомоги серія ПТ №111280 від 29.02.21 р., копія свідоцтва № 789 від 23.09.2010 про право на зайняття адвокатською діяльністю та докази направлення відповідачу детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом (а.с.119-122).
Відповідно до Договору про надання правової допомоги №01/02/21 від 01.02.2021 (а.с.112-114) Адвокат Кирпичова Олена Григорівна приймає доручення Клієнта (ПП «Явір») та бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу щодо:
- підготовки та подання доказів по господарському позову в суді;
- складання та подання процесуальних документів в процесі підготовки та ведення господарської справи в суді;
- складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру;
- складання та подання документів, у тому числі процесуальних (претензій, листів, позовних заяв, заперечень, відзивів, клопотань, заяв про видачу судового наказу, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства);
- представництва та захисту інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених Договором.
Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається Сторонами окремим додатком до Договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками Сторін та є невід`ємною частиною цього Договору. Оплата за даним Договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту підписання сторонами Акта приймання-передачі наданої правової допомоги.
Відповідно до Акту приймання - передачі наданих послуг від 19.07.2021 року за договором про надання правових послуг адвокатом №01/02/21 від 01.02.21р. (а.с. 117) сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які поніс позивач при розгляді справи в суді першої інстанції складає 14 500,00 грн., що підтверджується копією квитанції №26 від 19.07.2021 до прибуткового касового ордеру (а.с. 118).
З матеріалів справи вбачається, що обсяг витрат на правову допомогу адвоката зумовлений категорією господарської справи (справи у спорах, що виникають при виконанні правочинів у господарській діяльності), позицією позивача (відмова від оплати), обсягом витраченого часу адвоката позивача на досудову підготовку справи, на судове ведення справи, зокрема, обсягом та необхідністю підготовлених та поданих представником позивача документів, у тому числі процесуальних (претензій, листів, заяв), збором, підготовкою та поданням наявних належних та достатніх письмових доказів на обгрунтування та підтвердження позовних вимог.
В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000,00 грн. Однак, як вбачається з матеріалів справи, розмір витрат на правову допомогу адвоката збільшився в зв`язку із необхідністю підготовки та подання до Господарського суду Полтавської області на підставі ст. 46 ГПК України заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог в зв`язку із частковим погашенням відповідачем заборгованості після відкриття провадження у справі №917/438/21.
Розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в сумі 14 500,00 грн. є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та відповідає вимогам ч. 4 ст. 126 ГПК України.
Згідно ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).
У відзиві на позов відповідач заперечував проти заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, але не обгрунтував цих заперечень, як і не надав аргументованих заперечень до закінчення розгляду справи.
Враховуючи вищезазначене, а також надані позивачем докази на підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про їх доведеність позивачем.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 14 500,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.
Керуючись статтями 123, 129, 210, 232, 233, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Згідно з частинами 1, 2 статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно статті 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Солодюк О.В.