ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2021 справа № 914/1694/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Чорної І.Б., розглянувши справу

за позовом: Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК»

про: стягнення 53 903, 30 грн.,

Представники

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

16.06.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява

Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» про стягнення 53 903, 30 грн.

22.06.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 07.07.2021р.; явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

07.07.2021р. на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити участь представника у судовому засіданні, вказане клопотання зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№15751/21.

У судове засідання 07.07.2021р. представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги.

Протокольною ухвалою суду від 07.07.2021 року судове засідання відкладено на 11.08.2021 р. о 12:00 год.

Крім того, ухвалою від 07.07.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання.

10.08.2021 року на електрону адресу суду від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку на подання відзиву, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№18583/21.

10.08.2021 року на електрону та поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, який зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№18584/21.

10.08.2021 року на електрону адресу суду від відповідача надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№18585/21.

У судовому засіданні 11.08.2021р. представники сторін участі не прийняли.

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Відповідно до ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Позиція позивача:

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу товарів № 38-20 від 04.05.2020р., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 45 487,80 грн. Крім того, за порушення строків виконання зобов`язання, позивачем на підставі п.5.1 договору та ч.2 ст.231 ГК України нараховано пеню в розмірі 5 231,35 грн. та штраф в розмірі 3 184,15 грн.

Позивач стверджує, що станом на 04.06.2021р., постачальник фактично зобов`язання належним чином не виконав: не відновив своєчасну заправку транспортних засобів позивача на АЗС згідно Додатку №2, не повернув грошові кошти, сплачені позивачем, відповідачем не виконано зобов`язання з постачання товару (фактичної заправки транспортних засобів позивача) за договором (бензину А 95), а саме, у розмірі вартості 2220 л пального на суму 45487,80 грн.

Позиція відповідача:

Відповідач вважає, що позивачем не надано жодного достовірного доказу, який би безпосередньо вказував на відмову в реалізації талонів на АЗС, на приналежність талонів ТзОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» чи будь-яких інших фактичних обставин, за допомогою яких можна було б встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

04 травня 2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» (далі - постачальник, відповідач) та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівської області (далі - замовник, позивач) був укладений договір купівлі- продажу товарів №38-20 (далі - договір).

Відповідно до умов цього договору, постачальник зобов`язується поставити продукти нафтопереробки, а саме, бензин А-95 (09130000-9 Нафта і дистиляти (Бензин А95) за відпускними бланк-дозволами (облікові картки/скретч-картки/талони) (далі - товар), а замовник прийняти та оплатити товар на умовах даного договору (п.1.1. договору).

Згідно з п.1.3. договору, постачальник зобов`язаний постачати товар за пред`явленням облікових карток/скретч-карток/талонів замовника на стаціонарних автозаправних станціях (АЗС), розміщення яких зазначено у Додатку №2, що є невід`ємною частиною договору.

Розрахунок проводиться шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 10 календарних днів з дати фактичного отримання замовником облікових карток/скретч-карток/талонів та підписання сторонами видаткової накладної (п. 2.2. договору).

Замовником, на виконання п.2.2. договору перераховано кошти на поточний рахунок постачальника згідно платіжного доручення від 22.05.2020р. №207 у розмірі вартості 2880 л. пального на суму 59 011,20 грн., відповідно зобов`язання за договором замовником виконано повністю.

Фактично замовником було заправлено автомобіль на 660 л пального, залишок 2220 л.

Проте, постачальником, як стверджує позивач, було неодноразово відмовлено у заправці транспортного засобу позивача на АЗС постачальника, визначених згідно Додатку №2 до договору, що підтверджується відповідними квитанціями про відмову у заправці.

Відповідно до умов пунктів 1.3, 2.4. договору, придбаний бензин зберігається на АЗС постачальника до моменту пред`явлення замовником облікових карток/скретч-карток/талонів на пальне.

Розділом 4 договору передбачено обов`язки сторін.

Постачальник зобов`язується протягом квітня - травня 2020 року передати замовнику товар відповідно до Специфікації за накладними в терміни обумовлені сторонами (п. 4.1. договору).

Пунктом 1.2. договору відпускні облікові картки/скретч-картки/талони посвідчують право власності замовника на номінальну кількість товару, яка вказана в облікових картках/скретч-картках/талонах, зі строком дії не менше 1 року та з можливістю продовження строку їх дії на термін, обумовлений сторонами, але не менше, ніж півроку.

Відповідно до п. 7.1. договору термін дії договору до 31.12.2020р., а в частині виконання зобов`язань - до повного їх виконання сторонами.

Розділом 5 Договору сторони узгодили відповідальність сторін.

Відповідно до п.5.1. договору, у випадку порушення договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України.

Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору (п. 5.2. договору).

Застосування договірних та законодавчих санкцій (відповідальності) до будь-якої сторони цього договору не звільняє цю сторону від виконання своїх зобов`язань, що встановлені цим договором (п. 5.5. договору).

У зв`язку із невиконанням постачальником договірних зобов`язань, позивач направив на адресу відповідача претензію від 08.12.2020р. №1 з вимогою забезпечити виконання умов договору - здійснити заправку транспортних засобів позивача на АЗС згідно Додатку №2.

Доказом отримання даної претензії є лист відповідача від 22.12.2020р. №12243, яким постачальник підтвердив свої зобов`язання щодо необхідності виконання умов договору з поставки пального у повному обсязі.

Позивач направляв на адресу відповідача претензію від 01.02.2021р. №2/1 з вимогою виконати договірні зобов`язання постачальника за договором або повернути у повному обсязі сплачені замовником кошти у термін до 10.02.2021р..

Постачальник (відповідач) не виявив наміру виконати умови договору або повернути сплачені замовником кошти, та в листі від 11.02.2021р. №1162 зазначив, що в системі, що здійснює комунікацію, облік та видачу пального відбувся технічний збій, що в свою чергу спричинив обнуління транзакцій по всім карткам.

Постачальником не виконано зобов`язання з постачання товару (фактичної заправки транспортних засобів замовника) за договором (бензину А 95), а саме, у розмірі вартості 2220 л пального на суму 45487,80 грн. (копії талонів про відмову наявні в матеріалах справи).

Зазначене стверджується також актом звіряння залишків невикористаного бензину А-95 за паливними картками станом на 19.05.2021р., підписаного двосторонньо.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивачем, виконано умови договору в повному обсязі, здійснено оплату палива на загальну суму 59 011,20 грн., що підтверджено відповідно платіжним дорученням №207 від 22.05.2021р.

Проте, позивач не зміг отримати 2 220,00 літрів пального по талонам на суму 45 487,80 грн., придбаними за договором у відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що під поставкою товару розуміється саме поставка палива, в свою чергу передача талонів не свідчить про повне виконання умов договору поставки, а лише є формою виконання умов договору, пов`язаною із заправленням ТЗ (транспортного засобу) позивача паливом.

Позивач отримав талони, частину яких не зміг обміняти на паливо на АЗС з вини відповідача, отже факт поставки палива за відповідною частиною талонів не відбувся з незалежних від позивача обставин.

Таким чином, відповідач не виконав умов договору в частині забезпечення можливості вільного обміну талонів на товар, що не спростовано останнім належними та допустимими доказами.

Позивач стверджує, а відповідач не спростував таких тверджень, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» не виконало своїх зобов`язань з поставки товару.

У відповідності із положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 678 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З наведеного слідує, що покупцю належить право вимагати, повернення суми попередньої оплати за неотриманий товар.

Водночас, вартість талонів, які залишились у позивача, становить 45 487,80 грн.

При цьому, в матеріалах справи міститься копія акту звірки взаєморозрахунків між сторонами за 2021р., підписаного та скріпленого відтисками печаток обох сторін, в якому міститься інформація про наявність у відповідача перед позивачем боргу у вищевказаному розмірі.

Суд звертає увагу на те, що, відповідно до вимог чинного законодавства, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, і сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Водночас, відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, суд враховує наступну позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.03.2019р. у справі №910/1389/18: «…акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.».

Відповідач належними та допустимими доказами факту невиконання своїх зобов`язань за спірним договором не спростовано, а матеріали справи їх не містять, відтак суд дійшов висновку, що товариство з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» не виконало своїх зобов`язань за договором з поставки товару.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу суму оплати за непоставлений товар в розмірі 45 487,80 грн.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення 45 487,80 грн. підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення штрафу та пені.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Згідно ч. 1 ст. 199 ГК України, виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За порушення строків виконання зобов`язання позивач відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору нарахував відповідачу пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості непоставленого пального за кожний день прострочення за період з 10.02.2021р. по 04.06.2021р. у сумі 5 231,35 грн. Слід зазначити, що розмір застосованого відсотка відповідає розміру встановленому ст. 231 ГК України.

Суд, перевіривши нарахування пені, з врахуванням заявленої претензії, талонів про відмову у відпуску пального, встановив правомірність нарахування такої за період з 10.02.2021р. по 04.06.2021р. в сумі 5 231 грн. 10 коп., яка підлягає до задоволення.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 0,25 грн. належить відмовити, як безпідставно заявлених.

Крім того, правомірними та обгрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення штрафу в розмірі 3 184,15 грн., а тому підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. у вигляді сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №232 від 03.06.2021р. на суму 2 270,00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 2 269,99 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» (місцезнаходження: Україна, 79044, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ЄФРЕМОВА, будинок 84, квартира 1Б; ідентифікаційний код 39046990) на користь Головного управління Державної казначейської служби України у Чернігівській області (місцезнаходження: Україна, 14000, Чернігівська обл., місто Чернігів, ВУЛИЦЯ РЕМІСНИЧА, будинок 27; ідентифікаційний код 37972475) кошти у розмірі 45 487,80 грн, сплачені за договором №38-20 від 04.05.2020 року, 5 231,10 грн.-пені, 3 184,15 грн.- штрафу та 2 269,99 грн судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 16.08.2021 р.

Суддя М.Р. Король