РІШЕННЯ

17 червня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20 (607/17241/20)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи №607/17241/20

за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001)

про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 23469 грн 97 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн 00 коп. в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

За участі представників:

Позивача: не з`явився;

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

23.12.2020 до господарського суду надійшов супровідний лист Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.12.2020 вих№607/17241/20 з доданою справою №607/17241/20 за позовом: ОСОБА_1 , до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001) про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 23 469 грн 97 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн 00 коп., яку ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2020 постановлено передати Господарському суду Тернопільської області.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.12.2020 вищевказану справу розподілено судді Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 28.12.2020 позовну заяву про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати при звільненні та моральної шкоди залишено без руху.

Ухвалою суду від 01.02.2021 звільнено позивача від сплати судового збору. Прийнято до свого провадження матеріали справи №607/17241/20 в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання на 16.02.2021 о 16 год. 15 хв.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 16.06.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та постанови Кабінету Міністрів України від 2.04.2021 №405 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" установити з 12 березня 2020 року на усій території України карантин (на даний час карантин продовжено до 30 червня 2021 року).

Із змісту Рекомендацій Ради суддів України, затверджених рішенням РСУ №19 від 17.03.2020р., серед іншого, рекомендовано суддям, у період карантину роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ, зменшення кількості судових засідань, необхідності утримуватись від відвідування приміщення суду, усі заяві та необхідні документи подавати, як і ознайомлюватись з уже поданими документами та із матеріалами справи, в електронному та дистанційному порядку, з використанням електронної адресу суду та/або через особистий кабінет в системі "Електронний суд".

Відповідно до Розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області №9-р від 31.03.2020 (із змінами та доповненнями) "Про встановлення режиму роботи Господарського суду Тернопільської області в умовах карантину" рекомендовано суддям розгляд справ призначати (відкладати) за межами строку карантину встановленого Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 з подальшими змінами і доповненнями.

Одночасно, 02.04.2020 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, яким внесено зміни зокрема і до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, згідно пункту 2 Розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 17.07.2020) передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Пункту 4 розділу X "Прикінцевих положень" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, законом №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були подовжені відповідно до Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом №731-ІХ, а саме - 06.08.2020.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій), мають право на продовження процесуальних строків на встановлених підставах.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що розгляд даної справи припав на період дії карантину, враховуючи продовженні законом процесуальні строки розгляду судових справ під час дії карантину, зокрема і їх розгляд по суті, а також продовжені законом права учасників справи, подавати заяви/клопотання про продовження процесуальних строків на подання ними своїх пояснень, заперечень, доказів, тощо, на час дії карантину, судом надано таке право сторонам та витримано усі продовжені строки судового провадження згідно наведених вище законів.

Ухвалою суду від 16.02.2021 відкладено підготовче засідання у справі на 09.03.2021 о 09 год. 10 хв.

У судовому засіданні 09.03.2021 судом протокольною ухвалою продовжено строк підготовчого провадження у даній справі по 23.03.2021 та відкладено підготовче засідання на 23.03.2021 о 09 год. 10 хв.

Ухвалою суду від 23.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі по 20.04.2021 та відкладено підготовче засідання на 20.04.2021 о 10 год. 00 хв. Також витребувано, у порядку статті 74 ГПК України, у позивача розрахунок суми щодо стягнення середнього заробітку.

Ухвалою суду від 20.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі по 13.05.2021 та відкладено підготовче засідання на 13.05.2021 о 14 год. 50 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Гевка В.Л. на лікарняному та неможливістю розгляду справи в судовому засіданні 13.05.2021, продовжено строк підготовчого провадження до 01.06.2021, закрито підготовче провадження з 01.06.2021 та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.06.2021 о 11 год. 30 хв.

У судовому засіданні 01.06.2021 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті у справі. Відкладено розгляд справи по суті на 17.06.2021 о 14 год. 30 хв. та розгляд справи по суті розпочато спочатку.

Позивач та відповідач участі уповноважених представників у призначеному судовому засіданні 07.06.2021 не забезпечили, будь яких заяв чи клопотань суду не надали.

Суд, у судовому засіданні 07.06.2021, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У позовній заяві (№б/н від 08.10.2020 (вх.№56868 від 09.10.2020) позивач, серед іншого, позовні вимоги мотивує таким.

30 жовтня 1991 року ОСОБА_1 прийнято на роботу трактористом IV розряду, підстава: наказ №81-к від 29.10.1991р., що підтверджується записом в трудовій книжці.

Наказом від 08.07.2019 за №16 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку із припиненням (реорганізацією) філії, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Підстава: наказ «Про припинення реорганізацію філії та наступне вивільнення працівників» №31 від 07.05.2019р.; попередження про скорочення №17 від 07.05.2019, згода профспілкового комітету протокол №1 від 05.06.2019р.

Водночас, вищевказаним наказом доручено бухгалтерії виплатити Позивачу компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки з розрахунку 49 календарних днів; виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та підготувати довідку про нараховані ОСОБА_1 суми згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України.

13 листопада 2019 філія - Тернопільська дорожня експлуатаційна дільниця ДП «Тернопільський облавтодор» видала Позивачу Довідку за вих. №102, якою констатовано, що станом на 13.11.2019р. заборгованість із заробітної плати становить 23 469,97 грн (двадцять три тисячі чотириста шістдесят дев`ять гривень 97 копійок).

Так, згідно із даними Виписки по картковому рахунку Позивача (за період з 01.01.2019 по 13.05.2020р.), згенерованої через Інтернет-ресурс Банку, востаннє заробітна плата поступала на рахунок ОСОБА_1 лише 01.10.2019 (зарахування заробітної плати за лютий 2019)

Враховуючи, що законодавець встановив відповідальність для роботодавців у разі порушення ними трудового законодавства в частині проведення належного розрахунку при звільнені; водночас, законотворень наділив працівника додатковими гарантіями захисту його прав у вигляді права на одержання середньої заробітної плати за весь час затримки роботодавцем проведення розрахунку при звільнені.

Так, відповідачем не проведений повний розрахунок по заробітній платі ОСОБА_1 ще з 08.07.2019 (дата видачі наказу про звільнення), що є істотним порушенням чинного трудового законодавства та підставою для заявлення Позивачем вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, так і щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Зважаючи на вищевказане, позивач просить стягнути з Відповідача 23 469, 97 грн (довідка про заробітну плату), а також середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку по дату ухвалення судом рішення.

Позивач також, зазначає, що у зв`язку із порушенням Відповідачем законних прав Позивача - невиплат заробітної плати, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного укладу життя, в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, в моральних стражданнях, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї та принизило почуття гідності Позивача.

ОСОБА_1 оцінює завдану йому моральну шкоду, пов`язану із невиплатою заробітної плати більше, ніж за 1 рік, у сумі 20 000,00 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що його порушені права підлягають захисту, а моральні шкода - відшкодуванню.

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у запереченні щодо частини вимог позовної заяви.

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' у наданому суду запереченні щодо частини вимог позовної заяви (№06-2/166 від 12.02.2021 (вх№1262 від 12.02.2021)), ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати в сумі 23469,97 грн, середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення суду, моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн, 4000,00 грн витрат на сплату послуг адвоката не визнає їх в заявленому обсязі, зазначивши таке.

ДП «Тернопільський облавтодор» визнає по ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 23 469,97 грн., яка включена підприємством в реєстр вимог кредиторів в першу чергу.

Щодо інших вимог не визнає їх із наступних підстав.

Позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн обґрунтувавши свої вимоги тим, що Відповідач своїми неправомірними та тривалими діями спричинив позивачу моральну шкоду шляхом порушення його права на отримання своєчасної заробітної плати.

Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, неправомірні дії свідчать про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема неможливість продовження активного суспільного життя.

втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Так. відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.п.2 п.5 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до роз`яснень у п.п.1п.9 вказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування заявленої вимоги позивач посилався на ті обставини, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому завдано моральної шкоди, але жодних доказів (документів ) не надано.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру га обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, всі розрахункові рахунки підприємства та філій були заблоковані державною виконавчою службою (копію постанови про арешт коштів боржника ЗВП №36035661 від 19.01.2019р. додано).

На підставі зазначеного, відповідач, із посиланням на те, що позивачем всупереч ст.74 ГПК України не надано суду доказів на підтвердження перенесення моральної шкоди, просить суд в задоволені позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, відмовити.

Крім того, зазначає, що стосовно стягнення середнього заробітку, то позивачем не надано детального розрахунку суми, а у філії «Підволочиський райавтодор», як і у інших філіях був запроваджений нестандартний режим роботи.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 8 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

У відповідності до статті 47 КзпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно статті 116 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно статті 237-1 КзпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених учасниками справи.

3.2.1. Щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати при звільненні.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивача та заперечення представника відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

В межах справи №921/574/20 суд розглядає справу №607/17241/20 за позовом: ОСОБА_1 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України''.

Предметом даного спору є заявлені вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 23 469 грн 97 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та моральної шкоди в розмірі 20 000 грн 00 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 30 жовтня 1991 року по 08 липня 2019 року знаходився у трудових відносинах з Філією «Тернопільська дорожня експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Автомобільні дороги України».

Так, 30 жовтня 1991 року ОСОБА_1 прийнято на роботу трактористом IV розряду, підстава: наказ №81-к від 29.10.1991р., що підтверджується записом в трудовій книжці.

Наказом від 08.07.2019 за №16 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку із припиненням (реорганізацією) філії, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Підстава: наказ «Про припинення реорганізацію філії та наступне вивільнення працівників» №31 від 07.05.2019р.; попередження про скорочення №17 від 07.05.2019, згода профспілкового комітету протокол №1 від 05.06.2019р.

Водночас, вищевказаним наказом доручено бухгалтерії виплатити Позивачу компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки з розрахунку 49 календарних днів; виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку та підготувати довідку про нараховані ОСОБА_1 суми згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України.

Так, згідно із даними Виписки по картковому рахунку Позивача (за період з 01.01.2019 по 13.05.2020р.), згенерованої через Інтернет-ресурс Банку, востаннє заробітна плата поступала на рахунок ОСОБА_1 лише 01.10.2019 (зарахування заробітної плати за лютий 2019).

13 листопада 2019 філія - Тернопільська дорожня експлуатаційна дільниця ДП «Тернопільський облавтодор» видала Позивачу Довідку за вих. №102, якою констатовано, що станом на 13.11.2019р. заборгованість із заробітної плати становить 23 469,97 грн (двадцять три тисячі чотириста шістдесят дев`ять гривень 97 копійок).

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що з часу винесення наказу про звільнення і по дату пред`явлена даного позову позивачу заробітна плата не виплачена (заборгованість починається із лютого 2019 року), чим порушеного його конституційні права та майнові інтереси.

Вказане не заперечено і представницею відповідача у судових засіданнях.

Одночасно, згідно наданого суду заперечення щодо частини вимог позовної заяви (№06-2/166 від 12.02.2021 (вх№1262 від 12.02.2021)), ДП «Тернопільський облавтодор» визнає по ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 23 469,97 грн, яка включена підприємством в реєстр вимог кредиторів в першу чергу.

Таким чином, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині заявленої до стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 23 469,97 грн, суд вважає вказану вимогу обґрунтованою та підставно заявленою, та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки виплат заробітної плати при звільненні по день ухвалення постанови, то суд має за необхідне зазначити таке.

Як встановлено господарським судом, згідно з Довідкою щодо розрахунку середньої заробітної плати та компенсації середнього заробітку за весь час затримання виплат звільненому працівникові - ОСОБА_1 , виданою ОСОБА_2 від 19.05.2021, станом на 19.05.2021 заборгованість ДП "Тернопільський облавтодор" Філія "Тернопільська дорожня експлуатаційна дільниця" по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 107 685 грн 53 коп. (обраховано за період з 08.07.2019 по 18.05.2021).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством , календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наданої суду довідки (№б/н від 19.05.2021) середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи (травень-червень 2019 року) склала 1 152 грн 96 коп.

За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 230,59 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення - 08.07.2019 по 18.05.2021 пройшло 467 робочих днів, позивач вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який станом на 18.05.2021 складає 107 685 грн 53 коп. (467 дні х 230,59 грн).

Вказаний розрахунок зі сторони відповідача не спростовано та не заперечено.

На підставі викладеного суд, беручи до уваги, що відповідачем повний розрахунок з позивачем, станом на дату ухвалення судового рішення не було проведено, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по середньому заробітку за весь час затримки в сумі заявленій позивачем та не спростованій відповідачем (за період з 08.07.2019 (день звільнення) по 18.05.2021), в сумі 107 685 грн 53 коп.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14.

Пунктом 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати/компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Затримка фактичного розрахунку по заробітній платі з позивачем за час затримки розрахунку за період з 19.05.2021 по 17.06.2021 року складає 21 робочий день.

Таким чином, суд беручи до уваги, що згідно наданої позивачем довідки середній заробіток обраховано по 18.05.2021, тому здійснивши обрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку з 19.05.2021 по день ухвалення судового рішення (17.06.2021) до стягнення підлягає сума середньої заробітної плати в розмірі 4 842 грн 39 коп., виходячи із розрахунку 230 грн 59 коп. х 21 робочий день.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що вимоги в частині заявленого до стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення в сумі 112 527 грн 92 коп. (107 685 грн 53 коп. + 4 842 грн 39 коп.) підлягають до задоволення, як такі, що підставно нараховані та правомірно заявлені.

Щодо позовних вимог про відшкодування 20 000 грн 00 коп. моральної шкоди, то суд зазначає таке.

09.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення з відповідача 20 000 грн моральної шкоди.

За змістом 237-1 КЗпП України, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач заподіяння йому моральної шкоди обґрунтовує тим, що внаслідок порушення Філією «Тернопільська дорожня експлуатаційна дільниця» ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ ДАК «автомобільні дороги України» законних прав позивача, а саме внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного укладу життя, в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, в моральних стражданнях, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім і та принизило почуття гідності Позивача.

На підставі зазначеного, позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (стст.3, 4, 11, 31 ЦПК 2004 року).

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.2371 кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, у справі відсутні будь які докази на підтвердження перенесення моральної шкоди позивачем.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач та характер немайнових втрат.

Враховуючи вищенаведене, суд ураховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих відносинах позивача, вважає справедливим визначити суму компенсації в розмірі 2 000 грн 00 коп.

З огляду на зазначене, суд позовні вимоги задовольняє частково.

В частині заявленого до стягнення середнього заробітку, суд позовні вимоги вважає обґрунтованими та доведеними позивачем, не спростованими відповідачем та такими, що підлягають до задоволення у розмірі - 23 469 грн 97 коп., а також присуджує до стягнення з відповідача в користь позивача середній заробіток за час затримки виплат заробітної плати при звільненні в розмірі 112 527 грн 92 коп., обрахований за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судом рішення.

Одночасно суд задовольняє вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 грн 00 коп., як такій, що є правомірно заявлена та співмірна із сумою задоволених вимог щодо розміру середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати при звільненні.

В решті заявленої до стягнення суми моральної шкоди, суд відмовляє як надмірно заявленій у співвідношенні до заявленої суми середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати при звільненні за час затримки виплат заробітної плати при звільненні.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 7, 13, 42, 86, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' на користь ОСОБА_1 , - 23 469 (двадцять три тисячі чотириста шістдесят дев`ять) грн 97 коп. заборгованості по заробітній платі, 112 527 (сто дванадцять тисяч п`ятсот двадцять сім) грн 92 коп. середнього заробітку за час затримки виплат заробітної плати при звільненні по день ухвалення судом рішення та 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. моральної шкоди.

3. В іншій частині позову, відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , (ідент. номер НОМЕР_1 );

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 4600,1 ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення із врахуванням вихідних та святкових днів, а також, відрядження та перебування судді у основній щорічній відпустці, складено на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення та підписано - 13.08.2021.

Повний текст рішення буде надіслано учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено нарочно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко