ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021м. ДніпроСправа № 904/4010/21
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" (14001, м. Чернігів Чернігівської області, вул. Попова, б. 2; ідентифікаційний код 40905414)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" (49100, м. Дніпро, Бульвар Слави,б.8, кв.274; ідентифікаційний код 35269667)

про стягнення 45 546 грн. 28 коп.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ПРОЦЕДУРА

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3866/21 від 08.04.2021) про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" 45 546 грн. 28 коп., що складає 37 500 грн. 00 коп. - заборгованості з поворотної фінансової допомоги, наданої відповідно до умов Договору від 20.11.2019 ГРУ №201119/1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики), 5 850 грн. 00 коп. - пені, 480 грн. 33 коп. - відсотків річних та 1 715 грн. 95 коп. - інфляційних збитків.

Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу адвоката.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві (вх№22320/21 від 05.05.2021) зазначає, що: - товариство дійсно уклало з позивачем договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) № 201 1 19/1 від 20.11.2019 на суму 55 800 грн. 00 коп. зі строком повернення до 31.10.2020; - в той же час уклало з позивачем також і Договір про надання поворотної фінансової допомоги № ГРУ 121 1 19/1 від 12.11.2019 на суму 123 600 грн. 00 коп. зі строком повернення до 31.10.2020, і повністю здійснило повернення грошової суми; - про зазначені обставини відповідач повідомив позивача у відповіді на претензію, що була надіслана поштою та на електронну скриньку ТОВ «Геон Рівер» 02.04.2021 (а.с.30), де просило погодити відтермінування сплати залишкової суми 37 500,00 грн. за договором № 201119/1 від 20.11.2019 до кінця 2021; - погодження щодо розтермінування сплати до кінця 2021 було отримано від керівництва позивача, а тому незрозумілим є факт подання позовної заяви; - ТОВ «ДВР ЛТД» є добропорядним суб`єктом господарювання та виконує взяті на себе зобов`язання; - на момент укладання договору не міг передбачити обставин форс-мажору, що склалися на початку 2020 року та діють й наразі; - на даний час ситуація, що склалася з підприємством є наслідком не бездіяльності, а фатального збігу обставин, що склалися не тільки па території України, а й у всьому Світі, у зв`язку з обставинами непереборної сили (форс-мажору), а саме пандемією - поширенням короновірусної хвороби COVID-19 та запровадження на території України суворих обмежень (карантину), що вже рік негативно впливають на господарську діяльність та погіршують фінансову стабільність усіх суб`єктів господарювання; - у зв`язку з чим просить зменшити розмір штрафних санкцій до 90% та відмовити у стягненні щодо витрат на правничу допомогу.

Позивач у відповіді (вх№23146/21 від 12.05.2021) на відзив зазначає, що: - посилання на виконання відповідачем іншого договору №121119/1 від 12.11.2019 не відноситься до розгляду даного предмету спору; - жодних документів на підтвердження погодження відстрочення сплати позики позивач не надав та таких доказів не існує, оскільки керівництво такого відстрочення не погоджувало; - штрафні санкції складають мінімальні суми; - понесені витрати на правову допомогу просить суд задовольнити.

Відповідач у запереченні (вх№28644/21 від 21 від 09.06.2021) на відповідь на відзив просить суд : - відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, штрафних санкцій та інфляційних в розмірах зазначених в позовній заяві, зменшивши їх розмір на 90%; - відмовити в задоволені вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів.

Таким чином, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень.

Частиною 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Тому суд розглядає справу без призначення судового засідання та виклику сторін за наявними у ній матеріалами і документами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Справа згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із вжитими в Україні карантинними заходами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Як вбачається, 20.11.2019 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР", як позикодавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД", як позичальником, укладено договір ГРУ№201119/1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (надалі - Договір позики), відповідно до пункті 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі передбаченому в пункті 2.1 цього договору, а позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно умов пункту 2.1 Договору позики поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 55 800 грн. 00 коп.

Умовами пункту 2.4 Договору позики визначено, що поворотна фінансова допомога передається в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до пункту 2.6 Договору позики поворотна фінансова допомога вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню на вимогу позикодавця, але не пізніше строку, визначеного в пункті 2.3 цього Договору (пункт 3.1 Договору позики).

Згідно умов пункту 4.2 Договору позики позичальник зобов`язаний повернути поворотну фінансову допомогу до закінчення строку, визначеного в пункті 2.3 цього Договору або після отримання письмової вимоги позикодавця про дострокове повернення.

Цей договір набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми поворотної фінансової допомоги (її частини) позичальнику та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 8.1 Договору позики).

На виконання умов Договору позики позивач здійснив перерахування відповідачу коштів в сумі 55 800 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 20.11.2019 №8436 (а.с.11).

У відповідності до пункту 2.3 Договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю поворотну фінансову допомогу до 31.10.2020 включно.

Відповідачем частково повернено грошові кошти в сумі 18 300,00грн., про що свідчить виписка по рахунку за 24.11.2020 (а.с.12).

Таким чином, заборгованість відповідача за Договором позики становить 37 500 грн. 00 коп.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Статтю 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтею 627 Цивільного Кодексу України та статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором позики, правове регулювання якого підпадає під параграф 1 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України визначено, що фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1-3 статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Щодо стягнення пені

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.2 Договору позики при порушенні позичальником строку повернення поворотної фінансової допомоги передбаченого пунктом 2.3 та пунктом 3.3 цього договору, позичальник сплачує на вимогу позикодавця пеню у розмірі 0,1% від розміру неповернутої суми поворотної фінансової допомоги, за кожен день прострочки до моменту повернення поворотної фінансової допомоги.

Позивачем заявлено до стягнення пеню, яка згідно розрахунку позивача становить 5 850 грн. 94 коп. (з 03.11.2020 по 07.04.2021).

Згідно до положень частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (надалі - Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону).

Суд, здійснивши перерахунок пені з урахуванням положень статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за період з 03.11.2020 по 07.04.2021 у розмірі, що не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, встановив, що пеня складає 1 956 грн. 23 коп. (з 03.11.2020 по 07.04.2021).

Щодо зменшення штрафних санкцій

Відповідач просить про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського процесуального кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Судом здійснено перерахунок та встановлено, що розмір пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ складає 1 956 грн. 23 коп. за період з 03.11.2020 по 07.04.2021.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Відповідно до вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання господарського судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 15 Господарського процесуального кодексу України).

З урахуванням фактичних обставин справи про те, що відповідач мав повернути позивачу поворотну фінансову допомогу до 31.10.2020 включно, станом на час розгляду справи борг є непогашеним у повній сумі, беручи до уваги те, що відповідачем не було доведено факт погодження відтермінування сплати залишкової суми 37 500 грн. 00 коп., а сума пені, що підлягає стягненню у розмірі 1 956 грн. 23 коп. є незначною, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних збитків

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 1 715 грн. 95 коп. інфляційних збитків у сумі за загальний період з листопада 2020 по лютий 2020 та 480 грн. 33 грн. - 3% річних за загальний період з 03.11.2020 по 31.12.2020.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, судом встановлено, що вони є обґрунтованими та арифметично вірними.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 075 грн. 97 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Щодо витрат на правову допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідача, вказавши у позовній заяві на її орієнтовний розмір - 4 000 грн. 00 коп., то такі витрати не можуть бути відшкодовані за рахунок відповідача, оскільки матеріали справи не містять доказів в підтвердження такого розміру витрат на правову допомогу.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" (14001, м. Чернігів Чернігівської області, вул. Попова, б. 2; ідентифікаційний код 40905414) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" (49100, м. Дніпро, Бульвар Слави,б.8, кв.274; ідентифікаційний код 35269667) про стягнення 45 546 грн. 28 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" (49100, м. Дніпро, Бульвар Слави,б.8, кв.274; ідентифікаційний код 35269667) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" (14001, м. Чернігів Чернігівської області, вул. Попова, б. 2; ідентифікаційний код 40905414) 37 500 (тридцять сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - заборгованості, 1 956 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 95 коп. пені, 1 715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 95 коп. інфляційних нарахувань, 480 (чотириста вісімдесят) грн. 33 коп. річних та 2 075 (дві тисячі сімдесят п`ять) грн. 97 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

" 16" серпня 2021 року