Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/488/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Сичик М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за позовом Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ 168, 03168, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" (вул. Академіка С. Дем`янчука, 1А, м. Рівне, 33027, ) про стягнення 6 118 грн 73 коп. пені

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від відповідача: Грабовський В.А.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 10.08.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск DVD-R, серійний номер MAP626X.

ВСТАНОВИВ:

16.06.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Міністерства оборони України (далі - позивач) надійшов позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" (далі - відповідач), у якому позивач, посилаючись на ст ст. 20, 175, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. ст. 16, 252, 253, 526, 530, 549, 550, 551, 610, 612, 673, 678 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 42, 45, 162, 163 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 118 грн 73 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором № 503/33/211-20 від 24.12.2020 року на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б, укладеним між позивачем (далі - пайовик) та відповідачем (далі - забудовник) в частині порушення строків передачі квартир пайовику на один календарний день - 15.03.2021 року.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 16.06.2021 року справу № 918/488/21 розподілено судді Заголдній Я.В.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/488/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 30.06.2021 року, визначено відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 10 днів з дня вручення даної ухвали, запропоновано сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 25.06.2021 року включно;

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду - 15 днів з дня отримання даної ухвали, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

29.06.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 918/488/21.

30.06.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи № 918/488/21 та проведення наступного судового засідання з розгляду справи по суті в режимі ВКЗ.

30.06.2021 року учасники справи у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером 690 (23.06.2021 року позивачу) та за трек-номером 682 (22.06.2021 року відповідачу).

Судом встановлено, що заява позивача про відкладення розгляду справи мотивована необхідністю надання Товариству з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" можливості скористатися процесуальним правом на подання відзиву, а також неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника Міністерства оборони України у судове засідання з розгляду справи по суті у зв`язку із його віддаленим місцезнаходженням від м. Рівне - м. Вінниця.

У свою чергу у відповідній заяві відповідач просить суд відкласти розгляд справи з метою надання йому можливості скористатися процесуальним правом на подання відзиву із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.06.2021 року розгляд справи по суті відкладено на 27.07.2021 року, заяву Міністерства оборони України про проведення судового засідання з розгляду справи № 918/488/21 по суті в режимі відеоконференції задоволено, постановлено доручити забезпечити проведення 27.07.2021 року судового засідання для розгляду справи № 918/488/21 по суті в режимі відеоконференції Господарському суду Вінницької області (вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, Вінницька область, 21000) за участю представника позивача Міністерства оборони України.

07.07.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" надійшли:

- відзив,

- зустрічна позовна заява.

19.07.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від Міністерства оборони України надійшла заява, у якій позивач вказує, що на його переконання зустрічна позовна заява підлягає поверненню заявнику у зв`язку із відсутністю взаємопов`язаності первісного і зустрічного позовів. Оригінал вказаної заяви на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов 23.07.2021 року.

23.07.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла відповідь на відзив та оригінал заяви, у якій позивач вказує, що на його переконання зустрічна позовна заява підлягає поверненню у паперовому вигляді.

Згідно з наказами № 02-11/157/21 від 22.06.2021 року та № 02-11/239/21 від 20.07.2021 року у період з 06.07.2021 року по 22.07.2021 року суддя Заголдна Я.В. перебувала у відпустці.

Після виходу судді Заголдної Я.В. з відпустки 23.07.2021 року відзив, зустрічну позовну заяву, заяви позивача та відповідь на відзив у справі № 918/488/21 передано судді Заголдній Я.В.

27.07.2021 року судом встановлено, що учасники справи забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання з розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.07.2021 року зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я".

Господарський суд, дослідивши відзив на предмет дотримання відповідачем процесуальних вимог щодо його подання, дійшов висновку про наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвала Господарського суду Рівненської області від 17.06.2021 року отримана відповідачем 22.06.2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 682.

Відтак останнім днем для подання відповідачем відзиву є 07.07.2021 року.

Зважаючи на те, що відповідач подав відзив в межах процесуального строку, встановленого судом, господарський суд долучає його до матеріалів справи.

Господарський суд, дослідивши відповідь на відзив на предмет дотримання позивачем процесуальних вимог щодо її подання, дійшов висновку про наступне.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 17.06.2021 року, зокрема, запропоновано позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

Як вбачається із офіційного веб-сайту Укрпошти в мережі Інтернет https://posylka.net/uk/parcel/389 поштове відправлення за трек-номером 389 (а саме - відзив) отримано позивачем 07.07.2021 року.

Відтак 12.07.2021 року є останнім днем для подання позивачем відповіді на відзив.

Із відмітки на поштовому конверті встановлено, що відповідь на відзив Міністерство оборони України направило до господарського суду Рівненської області 19.07.2021 року, тобто із пропущенням процесуального строку, встановленого судом на його подання.

Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Окрім того, у відповіді на відзив позивач не просить суд поновити строк на його подання, не вказує на поважність причини пропуску процесуального строку.

З метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме змагальності та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, з метою забезпечення надання можливості учасникам провадження у справі скористатися правами та обов`язками, передбаченими ГПК України, зважаючи на процесуальні строки тривалості розгляду справи по суті господарський суд дійшов висновку про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

Присутні представники позивача та відповідача не заперечили проти оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.07.2021 року відповідь на відзив Міністерства оборони України залишено без розгляду, оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/488/21 по суті на 10.08.2021 року.

28.07.2021 року на офіційну електронну пошту Господарського суду Рівненської області від позивача надійшла заява про проведення судового засідання 10.08.2021 року з розгляду справи по суті в режимі відеоконференції.

У зв`язку із встановленням карантинних обмежень позивач просить суд провести судове засідання з розгляду справи по суті 10.08.2021 року в режимі відеоконференції та доручити забезпечення його проведення одному із судів - Господарському суду Вінницької області або Вінницькому районному суду Вінницької області або Сьомому апеляційному адміністративному суду або Вінницькому окружному адміністративному суду (у зв`язку з тим, що це найближчі суди, до яких може прибути представник позивача для участі у розгляді справи № 918/488/21 по суті).

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29.07.2021 року заяву Міністерства оборони України про проведення судового засідання з розгляду справи № 918/488/21 по суті 10.08.2021 року в режимі відеоконференції задоволено, постановлено доручити забезпечити проведення 10.08.2021 року о 12:30 год. судового засідання для розгляду справи № 918/488/21 по суті в режимі відеоконференції Вінницькому районному суду Вінницької області (вул. Володимира Винниченка, 27, м. Вінниця, Вінницька область, 21000) за участю представника позивача Міністерства оборони України.

10.08.2021 року судом встановлено, що Вінницький районний суд Вінницької області не вийшов на зв`язок в режимі відеоконференцзв`язку із невідомих причин, про що складено акт № 918/488/21 від 10.08.2021 року.

Відтак Міністерство оборони України не забезпечило явку уповноваженого представника у судове засідання з розгляду справи по суті, хоча належним чином повідомлене про час, дату та місце його проведення, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 04.08.2021 року поштового відправлення за трек-номером 538.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явка представника позивача не визнавалася обов`язковою, господарський суд дійшов висновку про проведення судового засідання 10.08.2021 року з розгляду справи по суті без участі Міністерства оборони України.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та просив суд зменшити розмір неустойки , яку позивач просить стягнути до 0 грн.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, стислий виклад позиції позивача та відповідача

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 147 від 16.02.2011 року "Про затвердження порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на будівництво (придбання житла) для військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначено процедуру придбання Міністерством оборони України м. Київ житла для військовослужбовців на умовах пайової участі.

24.12.2020 року на підставі рішення комісії Міністерства оборони України з відбору пропозицій щодо закупівлі квартир на вторинному ринку та на умовах пайової участі в регіонах України, (на підставі витягу з протоколу засідання конкурсної комісії від 15.12.2020 № 5/5/7 НЕР) між Міністерством оборони України (далі - пайовик), в особі начальника Головного управління майна та ресурсів Патюка С.С. та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЖК - Сім`я" в особі директора Зінича A.A. (далі - забудовник) укладено Договір на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б за № 503/33/211-20 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, його предметом є придбання пайовиком у забудовника житла на умовах пайової участі, а саме - квартир кількістю 4 шт., загальною площею 339,3 кв.м. у житловому будинку, розташованому за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б, відповідно до адресного переліку квартир (Додаток 2), які Забудовник зобов`язується передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені договором.

Згідно з п. 2.2. Договору забудовник повинен передати пайовичку квартири, передбачені цим Договором, які повинні відповідати наступним вимогам:

- придатні для проживання (відповідно до ст. 50 Житлового кодексу Української РСР);

- забезпечені електроенергією, газом, водою, каналізацією, опаленням, санітарно-технічним обладнанням, електричною (газовою плитою);

- санітарним нормам щодо житлових приміщень, із виконаними в повному обсязі опоряджувальними роботами відповідно до Переліку внутрішніх опоряджувальних робіт (додаток № 4) із повною готовністю для подальшого вселення.

За умовами п. 3.1 Договору, ціна договору, тобто ціна квартир, які забудовник за договором зобов`язується передати пайовику, становить 6 118 732 грн 62 коп. (без ПДВ) та складається із розрахунку загальної площі квартир 339,3 кв.м., що передаються, і ціни 18 033 грн. 40 коп. за один квадратний метр площі. Вказана договірна ціна за 1 кв. м є твердою є твердою.

Пунктом 5.1 Договору визначено обов`язок забудовника до 15.03.2021 року ввести житловий будинок, розташований за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б, в експлуатацію та передати пайовику квартири у стані, визначеному вимогами розділу 2 Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору передача квартир пайовику за вказаною адресою здійснюється з оформленням акту приймання-передачі квартир за наявності документів, що підтверджують введення об`єкта в експлуатацію (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об`єкта до експлуатації).

Пунктом 5.3 Договору передбачено оформлення права власності на квартири за Державою Україна в особі Міністерства оборони України, яка здійснюється забудовником за власний рахунок до 31.03.2021 року.

Відповідно до п. 5.5. Договору, у разі якщо забудовник відмовиться взяти участь у складанні чи підписанні вказаного акту, то пайовик має право скласти цей акт за участю сторонніх незалежних експертів і визначити у цьому акті зауваження та терміни їх усунення. Вимоги пайовика будуть обов`язковими до виконання забудовником, а також будуть підставами для накладення на забудовника відповідних штрафних санкцій.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що за невиконання визначених Договором зобов`язань, або за неналежне їх виконання, також за відмову від виконання цих зобов`язань в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, яка визначена чинним законодавством України і Договором.

Згідно з п. 7.2 Договору забудовник за невиконання або несвоєчасне виконання взятих на себе хоча б одного із зобов`язань за Договором, у тому числі щодо строків введення в експлуатацію житлового будинку, передачі квартир за актом приймання-передачі, реєстрації права власності за Державою в особі Міністерства оборони України, сплачує пеню в 0,1 відсотка вартості квартир, з яких допущено невиконання зобов`язань за кожну добу прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України в розмірі 7 (семи) відсотків від суми невиконаних зобов`язань.

Пункт 8.1 Договору передбачає можливість звільнення сторін від відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). На час дії таких обставин жодна із сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання взятих на себе обов`язків, якщо невиконання їх стало наслідком дії обставин непереборної сили.

Пунктом 8.2 Договору визначено обов`язки сторін під час дії форс- мажорних обставин, а саме - не пізніше п`яти робочих днів з моменту їх настання письмово повідомити про це іншу сторону, а протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту їх настання надати іншій стороні належні підтверджуючи документи, видані компетентними (уповноваженими) органами.

Пункт 8.5 Договору встановлює, що неповідомлення або несвоєчасне повідомлення другої сторони стороною, для якої стало неможливим виконання договірних зобов`язань через настання обставин непереборної сили, які звільняють її від відповідальності, позбавляє її права посилатися на ці обставини та вимагати зміни (перенесення) строку виконання своїх зобов`язань.

Згідно з п. 10.1. Договору строк його дії встановлено до 31.12.2021 року, а в частині своїх зобов`язань та розрахунків до їх повного виконання.

За умовами п. 10.2. Договору закінчення терміну його дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Додатками до договору є:

- додаток № 2 - адресний перелік квартир;

- додаток № 3 - графік фінансування;

- додаток № 4 - перелік внутрішніх опоряджувальних робіт.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний разом з додатками уповноваженими сторонами та скріплений відтисками печаток останніх, на час розгляду справи доказів недійсності Договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Як вбачається із Декларації про готовність об`єкта експлуатації, зареєстрованого 31.08.2018 року за № РВ 31 житловий будинок за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б, у якому знаходяться квартири, які є предметом Договору введено в експлуатацію у першому кварталі 2016 року.

16.03.2021 року проведено перевірку будівельного та санітарно-технічного стану квартир у м. Рівне по вул. Гайдамацька, буд. 13Б- 4 квартири № 7, 49, 55, 56, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я", про що складено акт проведення перевірки технічного та якісного стану житла, яке планується до придбання на вторинному ринку.

16.03.2021 року о 12:00:16 год. зареєстровано за номером 3451 акт приймання-передачі 4 квартир загальною вартістю 6 118 732 грн 62 коп. без ПДВ, який підписано 16.08.2021 року між забудовником та пайовиком.

Позивач вказує, що 22.03.2021 року за Міністерством оборони України проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме - квартири № 7, 49, 55, 56 за адресою: м. Рівне по вул. Гайдамацька, буд. 13Б.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що у зв`язку із неналежним виконанням забудовником Договору у вигляді порушення строків виконання зобов`язання до 15.03.2021 року передати квартири у відповідному умовам Договору стані, пайовиком нараховано пеню у сумі 6 118 грн 73 коп. (із розрахунку 6 118 732 грн 62 коп. * 1 день * 0, 01 %) на підставі п. 7.2. Договору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем скеровано відповідачу претензію № 203/33/2954 від 16.03.2021 року із вимогою сплатити пеню за 1 добу прострочення виконання зобов`язання встановленого п. п. 5.1., 5.2 Договору.

У відповіді на претензію № б/н від 24.05.2021 року відповідач зазначив, що виконав зобов`язання за Договором у повному обсязі, квартири передано в належному стані за наявності всіх необхідних документів, тому негативних наслідків для пайовика через прострочення (на його думку) зобов`язання не відбулося, - проте пайовик оплатив лише попередню оплату у грудні 2020 року в розмірі 1 835 619 грн 78 коп. , а інші кошти в розмірі 4 283 112 грн 84 коп. - несплачені, як і не повернуто забезпечення виконання Договору в розмірі 122 374 грн 65 коп.

Оскільки відповідач свої зобов`язання в частині своєчасного та повного виконання Договору не виконав, ввів будинок в експлуатацію 15.03.2021 року та передав замовнику обумовлені квартири 16.03.2021 року, наведене стало підставою для звернення позивача до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів з даним позовом про стягнення 6 118 грн 73 коп. пені за Договором.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, у відзиві вказує, що для виконання умов Договору позивачем та відповідачем 16.03.2021 року було підписано акт приймання-передачі квартир, відповідно до якого передано забудовником пайовику 4 квартири загальною площею 339, 3 кв. м, загальною вартістю 6 118 732 грн 62 коп. без ПДВ, з них оплачено 1 835 619 грн 78 коп., а інші кошти в розмірі 4 283 112 грн 84 коп., які пайовик зобов`язаний був сплатити не пізніше 05.05.2021 року, оплачено позивачем із пропуском строку 30.06.2021 року.

Крім того, відповідач стверджує, що аргумент позивача про те, що прострочення виконання зобов`язань відповідачем складає понад 1 добу є на його переконання необґрунтованим та не відповідає дійсності з огляду на таке.

Пунктом 5.1 Договору визначено обов`язок забудовника до 15.03.2021 року ввести житловий будинок, розташований за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б, в експлуатацію та передати пайовику квартири у стані, визначеному вимогами розділу 2 Договору.

Прийменник "до" в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь.

Відтак для забудовника останнім днем передачі квартир була дати 15.03.2021 року, а саме - настання 00:00 год. з 15.03.2021 року на 16.03.2021 року.

Тому твердження позивача про те, що останнім днем передачі квартир була дати 14.03.2021 року, оскільки разом з прийменником "до" в пункті 5.1. Договору не зазначене слово "виключно" є хибним та не відповідає усталеній практиці застосування даних прийменників у документах.

Акт приймання-передачі квартир від 16.03.2021 року зареєстрований Головним управлінням майна та ресурсів за № 3451 від 16,03.2021 року о 12:00:16 год., тобто рівно через 12 годин від кінцевої дати передачі квартири.

При цьому, як зазначає у відзиві відповідач, враховуючи ту обставину, що передача квартир відбувалася в м. Рівному, а реєстрація вищезазначеного акту приймання-передачі здійснювалася в м. Києві, за місцезнаходженням позивача, відстань між якими становить 328 км, які можна проїхати рухаючись автомобілем із дотриманням правил дорожнього руху по автодорозі Е40/М06 (Київ-Чоп) за 3 год. 36 хв., то очевидним є те, що така реєстрація акта позивачем відбувалася щонайменше на 3 год. 36 хв. раніше моменту реєстрації такого акту. Тобто фактична передача Товариством з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" квартир представнику Міністерства оборони України, з урахуванням законів фізики, які заперечують можливість миттєвого переміщення об`єктів та суб`єктів у просторі між двома точками, відбулася щонайпізніше о 08 год. 24 хв. 16.03.2021 року.

Тобто пеня у розмірі 0, 1 % нараховується за кожну добу прострочення, доба має 24 години, а з моменту прострочення забудовником зобов`язань щодо передачі квартир пайовику пройшло лише 08 год., 24 хв., тобто трішки більше як 1/3 частина доби.

Отже, відповідач аргументує, що оскільки штрафні санкції у вигляді пені для забудовника згідно умов Договору передбачені щодо кожної доби прострочення, а доби від моменту закінчення строку передачі квартир до моменту виконання зобов`язання щодо такої передачі забудовником перед пайовиком не пройшло (минуло 08 год. 24 хв.), то підстави для стягнення 6 118 грн 73 коп. в розрахунку 6 118 732 грн * 1 добу * 0,1 % відсутні.

Зважаючи на викладене, відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні позову повністю та зменшити розмір неустойки до 0 грн, оскільки прострочення виконання зобов`язання з передачі квартир є незначним і становило трошки більше як 1/3 доби, що не завдало будь-яких збитків для Міністерства оборони України, яке своєчасно 22.03.2021 року (за 9 діб до кінцевого строку 31.03.2021 року) зареєструвало право власності на придбані у відповідача квартири на підставі наданого відповідачем повного пакету документів.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли між суб`єктами господарювання на підставі укладеного Договору № 503/33/211-20 від 24.12.2020 року на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б, укладеним між позивачем (пайовик) та відповідачем (забудовник).

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 525 ЦК України та ст. 193 ГК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотним умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

До того ж, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що у зв`язку із неналежним виконанням забудовником Договору у вигляді порушення строків виконання зобов`язання до 15.03.2021 року передати квартири у відповідному умовам Договору стані, пайовиком нараховано пеню у сумі 6 118 грн 73 коп. (із розрахунку 6 118 732 грн 62 коп. * 1 день * 0, 01 %) на підставі п. 7.2. Договору.

Пунктом 5.1 Договору визначено обов`язок забудовника до 15.03.2021 року передати пайовику квартири у стані, визначеному вимогами розділу 2 Договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору передача квартир пайовику за вказаною адресою здійснюється з оформленням акту приймання-передачі квартир за наявності документів, що підтверджують введення об`єкта в експлуатацію (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об`єкта до експлуатації).

14.03.2021 року є вихідним днем, першим робочим за яким є 15.03.2021 року.

Згідно з ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з листом Міністерства юстиції України № 26245/14036-33-20/8.1.2 від 15.06.2020 року "Щодо неоднакового застосування прийменників до і по на позначення кінцевої календарної дати та прийменника до в поєднанні з числівниково-іменниковою формою" для позначення початкової і кінцевої дати, тобто певного періоду часу, у документах прийменник "з" треба вживати в парі з прийменником "до". Інколи, щоб увиразнити входження певної дати до встановленого терміну, додають прислівник "включно". Проте його вживання поряд з останньою датою недоречне. Прийменники "до" і "по" визначають кінцеву календарну дату чинності чи виконання чого-небудь, проте вони розрізняються сферами свого використання: "до" закріплений за офіційно-діловим стилем, а "по" за розмовним. Отже, в офіційному вжитку для визначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь потрібно вживати лише прийменник "до".

Зважаючи на викладене, судом встановлено, останнім днем для виконання зобов`язань забудовником із передачі пайовику квартир у житловому будинку, розташованому за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б - є 15.03.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Відтак у зв`язку із тим, що акт приймання-передачі квартир від 16.03.2021 року зареєстрований Головним управлінням майна та ресурсів за № 3451 від 16.03.2021 року о 12:00:16 год., судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання передбачене п. п. 5.1, 5.2 Договору.

Господарський суд відхиляє заперечення відповідача про те, що оскільки прострочення виконання зобов`язання забудовником тривало менше ніж добу, а відтак є безпідставним нарахування пені за 16.03.2021 року, - позаяк забудовнику було встановлено строк для вчинення дії, яка могла бути вчинена ним до закінчення останнього дня строку, а саме - до 23:59 год. 15.03.2021 року.

16.03.2021 року сплинув строк виконання зобов`язань відповідачем за Договором, який був визначеним днем - 15.03.2021 року.

За своїм змістом, сплив строку відноситься до категорії юридичних фактів.

В залежності від того, ким встановлюються ті чи інші строки, у матеріальному праві прийнято розрізняти наступні види строків: а) законні (законодавчі) строки, тобто такі, що визначені законодавцем у відповідних нормах права, а також у актах цивільного законодавства України; б) договірні строки, які встановлюються сторонами (стороною) у відповідних правочинах; в) строки, призначені судом або іншим органом, уповноваженим розглядати цивільні спори; г) строки позовної давності.

Характерною рисою строків, визначених законом або актами цивільного законодавства, є неможливість їх зміни за волевиявленням учасника або учасників цивільних відносин, за винятком випадків, безпосередньо визначених законом або відповідним актом цивільного законодавства.

Договірні строки встановлюються за домовленістю сторін у відповідному правочині. Метою встановлення договірних строків є визначення сторонами за договором певного періоду у часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором. Такі строки можуть бути змінені, скорочені або подовжені за домовленістю сторін.

Слив строку породжує певні юридичні факти, з настанням яких закон пов`язує певні юридичні наслідки. В цьому сенсі прийнято розрізняти наступні види строків:

А) строки, які визначають час (період у часі) для виконання обов`язків і здійснення прав. Прикладом такого строку є строк виконання підрядником певних робіт, визначений договором, та строк реалізації останнім його прав, як підрядника, встановлених договором і актами цивільного законодавства.

Б) строки, що визначають час існування самого суб`єктивного права або обов`язку. У цивілістиці такі строки прийнято іменувати припиняючими. Наслідком закінчення (спливу) припиняючого строку є припинення певного права або обов`язку. Прикладом такого строку є строк у шість місяців, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини.

В) гарантійні строки, тобто строки, протягом яких покупець або замовник, у випадку виявлення недоліків у придбаній або виготовленій для нього речі, має право вимагати усунення дефектів, заміни речі, або її повернення та витребування сплачених раніше грошових коштів, без звернення до суду.

Г) строки позовної давності - строки, протягом яких особа має право звернутися до суду за захистом порушеного права.

Отже, сплив строку на передачу квартир у житловому будинку, розташованому за адресою: Рівненська обл., м. Рівне, вул. Гайдамацька, 13-Б породив певні юридичні факти, з настанням яких закон та Договір пов`язує настання для забудовника певних юридичних наслідків, а саме - нарахування пені.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 року зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та зафіксували у п. 7.2 Договору, що забудовник за невиконання або несвоєчасне виконання взятих на себе хоча б одного із зобов`язань за Договором, у тому числі щодо строків введення в експлуатацію житлового будинку, передачі квартир за актом приймання-передачі, реєстрації права власності за Державою в особі Міністерства оборони України, сплачує пеню в 0,1 відсотка вартості квартир, з яких допущено невиконання зобов`язань за кожну добу прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України в розмірі 7 (семи) відсотків від суми невиконаних зобов`язань.

Тобто, з вищезазначених положень Договору вбачається, що нарахування пені здійснюється за порушення строків виконання зобов`язань за договором.

Оскільки сторони, укладаючи Договір, погодили відповідальність за несвоєчасне виконання забудовником зобов`язань по передачі квартир за актом приймання-передачі у вигляді пені, то вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Як вбачається із розрахунків, викладених у позовній заяві, Міністерство оборони України нарахувало Товариству з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" 6 118 грн 73 коп. пені за формулою: 6 118 732 грн 62 коп. * 1 день * 0, 01 %.

При перевірці вказаного розрахунку господарський суд встановив, що позивач правомірно та належним чином здійснив розрахунок пені за Договором, який є обґрунтованим.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов`язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. (зазначене узгоджується із правової позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі № 7-рп/2013.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, за положенням ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19, 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

У відзиві відповідач просив суд скористатись правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшивши суму пені на 100% до 0 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що реєстрація права власності на квартири за Державою Україна в особі Міністерства оборони Україна було вчинено у межах строку, встановленого п. 5.3. Договору, а саме - 22.03.2021 року, відтак підписання акту приймання-передачі квартир із простроченням не вплинуло на основну мету Договору - оформлення права власності на квартири.

При цьому суд враховує те, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому збитків внаслідок прострочення передачі квартир на підставі акту приймання-передачі від 16.03.2021 року.

Оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх позицій, з огляду на відсутність підстав для висновку про те, що порушення відповідачем зобов`язання за Договором мало наслідком значні збитки для позивача, суд, повно та всебічно перевіривши доводи відповідача щодо зменшення штрафних санкцій, дійшов висновку про наявність підстав для часткового зменшення розміру належних до сплати пені у розмірі 6 118 грн 73 коп. на 50 %, до 3 059 грн 36 коп., що за обставин цієї справи не призводить до нівелювання значення неустойки як відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Невиконання відповідачем зобов`язання, яке полягає у передачі пайовику квартир у строк до 15.03.2021 року порушило інтереси позивача, відтак останній правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - свої заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 3 059 грн 37 коп. пені. - 50 % неустойки. У задоволенні позовної вимоги про стягнення 3 059 грн 36 коп. пені суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення з відповідача 6 118 грн 73 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 6 118 грн 73 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 2 270 грн 00 коп.

Позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № 503/102 від 01.06.2021 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 059 грн 37 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 1 135 грн 00 коп. судового збору, який покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, судовий збір у розмірі 1 135 грн 00 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" (вул. Академіка С. Дем`янчука, 1А, м. Рівне, 33027, ) на користь Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ 168, 03168, ) 3 059 (три тисячі п`ятдесят дев`ять) грн 37 коп. пені.

3. У задоволенні позовної вимоги про стягнення 3 059 грн 36 коп. пені відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-Сім`я" (вул. Академіка С. Дем`янчука, 1А, Рівне, 33027, ) на користь Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, Київ 168, 03168, ) 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 00 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 16.08.2021 року.

Суддя Заголдна Я.В.