РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2021Справа № 910/7171/21

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»

про стягнення 127 595,85 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (надалі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (надалі - ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця») про стягнення 127 595,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати спожитої теплової енергії на підставі договору на постачання теплової енергії №9923003-01 від 19.12.2018, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 108 551,45 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 6 988,93 грн., 3% річних у розмірі 4 351,23 грн. та інфляційних у розмірі 7 704,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін.

22.06.2021 через канцелярію суду від ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на те, що фактично споживання теплової енергії на підставі Договору не здійснюється з 2016 року оскільки нежитлове приміщення, опалення якого здійснюється на підставі вказаного договору, не придатне для використання та потребує капітального ремонту.

07.07.2021 до Господарського суду міста Києва від КП «Київтеплоенерго» надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач стверджує, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду у останнього наявна була інформація про існування у відповідача заборгованості у розмірі 108 551,45 грн., проте 31.05.2021 сторони склали акт звіряння розрахунків, яким було встановлено відсутність заборгованості, тобто предмет спору у даній справі відсутній.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

19.12.2018 між КП «Київтеплоенерго» (постачальник) та ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (абонент) був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530506 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.

Абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії (п. 2.3.1 Договору).

За змістом п. 2.3.2 Договору абонент зобов`язується виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку №4 до договору.

Відповідно до п. 2 додатку №4 до Договору «Порядок розрахунків за теплову енергію» від 19.12.2018 абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує «Енергопостачальній організації» вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу», як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії. Оплата здійснюється на окремі рахунки, відкриті в ТВБВ №10026/020 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (код банку 322669), за кожною тарифною групою окремо:

- р/р 8020 - за теплову енергію, спожиту для потреб споживачів тарифної групи «інші»;

- р/р 8020 - за теплову енергію, спожиту для потреб бюджетних установ;

- р/р 8020 - за теплову енергію, спожиту для потреб населення;

- р/р 8020 - за теплову енергію, спожиту для потреб релігійних організацій.

Оплата коштів із супутніх розрахунків (конденсат, наповнення мережною водою, тощо) здійснюється на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (МФО 305749).

Оплата пені на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) здійснюється на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у ТВБВ №10026/020 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (МФО 322669).

Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово.

Згідно з п. 5.1 Договору облік споживання абонентом теплової енергії здійснюється згідно з Законом України «Про комерційний облік».

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що абонент, що має вузол обліку теплової енергії, щомісячно надає теплопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку №1 до договору.

Відповідно до п. 4 додатку №1 до Договору дата зняття абонентом показників приладів обліку 25 число поточного місяця; надання звіту в ЦОК за адресою: проспект Повітрофлотський, 58 не пізніше 28 числа звітного місяця.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов Договору не вніс оплату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за жовтень 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 108 551,45 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 714 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отримано теплову енергію.

Положеннями пункту 4 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

Відповідно до пункту 3 Правил споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Таким чином, позивач є постачальником теплової енергії як товарної продукції в розумінні Закону України «Про теплопостачання», а не комунальної послуги з постачання гарячої води.

За твердженням позивача, відповідач всупереч умовам Договору не здійснив оплату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за жовтень 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 108 551,45 грн., на підтвердження чого до позовної заяви додані відповідні облікові картки та акти приймання-передавання товарної продукції за жовтень 2019 року та грудень 2019 року.

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії, у контексті їх оцінки як доказів, неодноразово вирішувалося у судовій практиці, що відображено у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, якими залишено без змін судові рішення, якими стягнуто заборгованість, наявність якої обґрунтовано з посиланням на облікові картки (табуляграми).

Суд враховує, що акти приймання-передавання товарної продукції за спірний період не підписані відповідачем.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

В контексті викладеного слід зауважити, що пунктом 3 додатку №4 до Договору передбачено обов`язок абонента щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримувати у ЦОК за адресою: просп. Повітрофлотський, буд. 58: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт.

Доказів виконання відповідачем п. 3 додатку №4 до Договору щодо отримання актів приймання-передавання товарної продукції матеріали справи не містять, як не міститься у справі докази вмотивованої відмови абонента від підписання таких актів.

В той же час, в матеріалах справи містяться акт зняття/встановлення пломб вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 19.08.2019, в якому зафіксовано причину зняття/встановлення пломб: «повірка», а також акт зняття/встановлення пломб вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 04.10.2019, після повірки, в яких, зокрема, зафіксовано показники енергії засобу обліку, що становлять 71,23 Гкал.

Також, відповідачем надано звіти щодо показань засобів обліку за періоди 15.10.2018 - 31.10.2018, 01.11.2018 - 30.11.2018, 01.12.2018 - 31.12.2018, 01.01.2019 - 31.01.2019, 01.02.2019 - 28.02.2019, 01.03.2019 - 31.03.2019, 01.04.2019 - 15.04.2019, 25.10.2019 - 25.11.2019, 25.11.2019 - 23.12.2019, 23.12.2019 - 23.01.2020, 23.01.2020 - 23.02.2020, 23.02.2020 - 23.03.2020, 23.03.2020 - 23.04.2020, 14.10.2020- 31.10.2020, за листопад 2020 року, за грудень 2020 року, за січень 2021 року, за лютий 2021 року, за березень 2021 року та за квітень 2021 року, в яких у всіх зафіксовано однакові показники приладу обліку, а саме: 71,23 Гкал., при цьому, у звітах містяться підписи представників КП «Київтеплоенерго».

Таким чином, фактичного споживання відповідачем теплової енергії на підставі Договору за період з жовтня 2018 року по квітень 2021 року не відбувалось, про що позивач був обізнаний, крім того, сторонами підписано акт звіряння розрахунків за теплову енергію від 31.05.2021, за даними якого у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем за Договором станом на 01.06.2021.

Отже, матеріалами справи підтверджується відсутність заборгованості у ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» перед КП «Київтеплоенерго» на підставі Договору, у зв`язку з фактичним не споживанням теплової енергії, що також стверджується позивачем у відповіді на відзив.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

В той же час, всупереч вказаним нормам позивач не подав належних та допустимих доказів в підтвердження існування у відповідача заборгованості перед позивачем на підставі Договору.

Відповідно до приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом обраного позивачем способу захисту права або інтересу є його доведення останнім факту порушення такого права чи інтересу.

В той же час, судом встановлено, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості у відповідача, а відтак підстав вважати наявним порушене право позивача, на захист якого спрямованим даний позов, відсутні.

Таким чином, позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» про стягнення з ДП «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» заборгованості у розмірі 108 551,45 грн. є неправомірними та необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення основної суми боргу, підстави для задоволення позову в частині стягнення пені у розмірі 6 988,93 грн., 3% річних у розмірі 4 351,23 грн. та інфляційних у розмірі 7 704,14 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у суду відсутні.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Враховуючи викладене, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 231, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.П. Босий