ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року Справа № 903/217/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. , суддя Саврій В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам» на рішення господарського суду Волинської області, ухваленого 14.04.21р. суддею Якушева І. О. о 17:10 у м.Луцьку, повний текст складено 19.04.21р. у справі № 903/217/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича

до Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам»

про стягнення 32 856,14 грн.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

24.03.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява б/н від 23.03.2021 Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича про стягнення з Дочірнього підприємства Агрофірма Луга-Нова Приватного підприємства Універсам 32 856,14 грн, з них: 11 216,64 грн. процентів річних, 21 639,50 грн збитків, завданих інфляцією.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 14 квітня 2021 року у справі №903/217/21 позов Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича до Дочірнього підприємства Агрофірма Луга-Нова Приватного підприємства Універсам про стягнення 32 856,14 грн задоволено повністю.

Стягнуто із Дочірнього підприємства Агрофірма Луга-Нова Приватного підприємства Універсам на користь Фізичної особи-підприємця Ковальського Степана Лукича 11 216 грн 64 коп. процентів річних, 21 639 грн 50 коп. збитків, завданих інфляцією, 2 270 грн витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Не погодившись із винесеним рішенням, ДП Агрофірма Луга-Нова ПП Універсам звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги вказує, що суди по справі №903/1048/14 стягували борг на підставі договору №11 про надання послуг по збирання урожаю 2013 року від 02.09.2013.

Однак, Господарський суд Волинської області при розгляді даної справи не взяв до уваги наявний в матеріалах справи договір відступлення права вимоги укладений 11.07.2017 між фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем та ФОП Власюком Василем Тихоновичем про відступлення права вимоги по договору №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Волинської області Гордійчуком Б.І. та зареєстрований в реєстрі за №1432. З наведеного договору вбачається, що позивач відступив іншій особі своє право вимоги, яке виникло по договору №11 від 02.09.2013 за яким позивач просив суд стягнути борг.

Тобто, в даному випадку до суду звернулась особа за стягненням індексу інфляцій та 3% річних право якої не порушено, наслідком чого є відмова в задоволенні позову. Аналогічною є справа, яка була розглянута Господарським судом Волинської області (суддя Якушева І.О.) №903/182/15, де позивача було замінено на ФОП Власюка В.Т. на підставі такого ж договору про відступлення права вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП Ковальський С.Л. наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" залишити без задоволення, а рішення господарському суду Рівненської області від 14 квітня 2021 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).

Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ДП "Агрофірма Луга-Нова" ПП "Універсам" на рішення Господарського суду Волинської області від 14 квітня 2021 року у справі №903/217/21 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 у справі № 903/1048/14 встановлено, що 02.09.2013 між Фізичною особою-підприємцем Ковальським Степаном Лукичем як виконавцем та Дочірнім підприємством "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" як замовником було укладено договір №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року, відповідно до умов якого виконавець надає послуги по збиранню врожаю зернових та технічних культур на площах замовника у відповідності з агротехнічними вимогами в слідуючих обсягах: сої на площі 427 га., за ціною 400 грн за 1 га збирання на загальну суму 170 800 грн.

В процесі розгляду справи № 903/1048/14 суд встановив, що позивач надав відповідачу послуги на підставі укладеного сторонами договору на загальну суму 170 800 грн. Доказів оплати вказаних послуг відповідач суду не надав.

Суд при прийнятті рішення у справі №903/1048/14 врахував, що рішенням Господарського суду Волинської області від 23 грудня 2014 року у справі 903/1112/14, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17 лютого 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 22 квітня 2015 року, було встановлено, що договір №11 від 02 вересня 2013 року в частині виконання взятих на себе зобов`язань виконавцем повністю виконаний і замовником були прийняті проведені ним роботи в повному обсязі без зауважень, а також підписано акт №11 прийняття виконаних робіт на загальну суму 170 800 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 у справі №903/1048/14 позов Фізичної особи-підприємця Ковальського С.Л. задоволено частково: стягнуто з Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на користь фізичної особи - підприємця Фізичної особи-підприємця Ковальського С. Л. 170 800 грн 00 коп. заборгованості, 170 800 грн 00 коп. штрафу, 209 622 грн 97 коп. інфляційних втрат за період з 22.11.2013 по листопад 2018 року, 25 985 грн 00 коп. процентів річних за період з 22.11.2013 по 17.12.2018, 900 грн 48 коп. витрат, понесених у зв`язку з проведення експертизи, 9 грн 00 коп. витрат по оплаті комісійних доходів банку, 10 729 грн 12 коп. судового збору; в задоволенні позовних вимог про стягнення 5 272,03 грн інфляційних втрат, 14,03 грн процентів річних відмовлено.

Факти, встановлені рішенням Господарського Рівненської області від 20.10.2020 у справі № 903/1048/14 за позовом фізичної особи - підприємця Ковальського С. Л. до Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам про стягнення 582 494,03 грн, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними і не потребують повторного доказування.

На виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 було видано наказ № 903/1048/14 від 03.02.2021.

Як зазначає позивач в позовній заяві, наказ Господарського суду Рівненської області №903/1048/14 від 03.02.2021 виконаний. Приватний виконавець меморіальним ордером №L022481F20 від 24.02.2021 стягнув з ДП "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам борг в розмірі 674 981,22 грн, з яких платіжним дорученням №262 від 24.02.2021 перерахував на поточний рахунок ФОП Ковальського С.Л. 588 846,57 грн.

Як вбачається з рішення Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 у справі № 903/1048/14, з Дочірнього підприємства "Агрофірма Луга-Нова" приватного підприємства "Універсам" на користь фізичної особи - підприємця Фізичної особи-підприємця Ковальського С.Л. було стягнуто 209 622 грн 97 коп. інфляційних втрат за період з 22.11.2013 по листопад 2018 року, 25 985 грн 00 коп. процентів річних за період з 22.11.2013 по 17.12.2018.

Оскільки рішення Господарського суду Рівненської області від 20.10.2020 виконано лише 24.02.2021, позивач звернувся до Господарського суду Волинської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 32 856,14 грн, з них: 11 216,64 грн процентів річних за період з 18.12.2018 по 23.02.2021, 21 639,50 грн. збитків, завданих інфляцією, за період грудень 2018 лютий 2021.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, суд апеляційної інстанції зауважує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Як убачається із розрахунку позивача, проценти річних в розмірі 11 216,64 грн нараховані за період з 18.12.2018 по 23.02.2021, збитки, завдані інфляцією, в розмірі 21 639,50 грн - за період грудень 2018 лютий 2021, тобто за період після стягнутого судом у рішенні від 20.10.2020. Проценти річних та інфляційні нараховані лише від суми заборгованості в розмірі 170 800 грн у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати.

За наведеного, перевіривши розрахунки процентів річних та інфляційних, які здійснені судом першої інстанції, колегія суддів вважає їх правильними та арифметично вірними, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування та стягнення процентів річних в розмірі 11 216,64 грн та інфляційних в розмірі 21 639,50 грн.

Відповідач, як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції контррозрахунку процентів річних та інфляційних не подав, суми нарахувань не оспорив.

Доводи скаржника викладені в його апеляційній скарзі про те, що з позовом до суду звернулась особа, права якої не порушено - підприємець Ковальський С.Л. не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки ухвалу господарського суду Волинської області від 26.12.2018 у справі № 903/1048/14, якою була здійснена заміна позивача з ФОП Ковальського С.Л. на ФОП Власика В.Т. на підставі договору про відступлення права вимоги від 26.12.2018, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2019 було скасовано та прийнято нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні клопотання ФОП Власюка В.Т. про заміну у справі №903/1048/14 первісного кредитора - позивача ФОП Ковальського С. Л. на нового кредитора - позивача ФОП Власюка В.Т. Отже, з позовом про стягнення процентів річних та інфляційних звернувся належний позивач Фізична особа-підприємець Ковальський С.Л.

При цьому, доводи скаржника про заміну позивача за аналогічним договором у справі №903/182/15, також не беруться судовою колегією до уваги, оскільки, такий договір від 11.07.17 про відступлення права вимоги за договором № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20 жовтня 2013 оскаржувався відповідачем у справі №903/249/20 та у задоволенні вказаного позову було відмовлено постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2020, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 26.01.2021 у даній справі.

Отже, на переконання колегії суддів вказані договори про відступлення права вимоги від 11.07.2017 на підставі яких здійснюється стягнення у справі №903/217/21 (за договором №11 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 02.09.2013) та у справі №№903/182/15 (за договором № 13 про надання послуг по збиранню врожаю 2013 року від 20 жовтня 2013) є різними договорами які не залежать один від одного та заміна позивача за одним договором не є автоматичною заміною позивача за іншим договором.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом про задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Волинської області від 14.04.2021 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма Луга-Нова» Приватного підприємства «Універсам» на рішення господарського суду Волинської області від 14.04.21р. у справі № 903/217/21 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 14.04.21р. у справі № 903/217/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.

4. Справу № 903/217/21 повернути до господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "11" серпня 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.