РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.08.2021Справа № 910/7075/21
Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "АГРОСЕРВІС" (49083, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 31Д) до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії «Одеська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця ЄжиҐедройця, будинок 5) про стягнення 395 186,10 грн,

Без виклику сторін

В С Т А Н О В И В:

30.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "АГРОСЕРВІС" до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії «Одеська залізниця» про стягнення 395 186,10 грн, та 05.05.2021 передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» зобов`язань щодо поставки товару у вигляді недостачі вантажу.

Ухвалою суду від 11.05.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "АГРОСЕРВІС" залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Позивачем у строк встановлений ухвалою суду від 11.05.2021, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу у строк не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, позивачу запропоновано у строк не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, відповідачу надано строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив (у разі подання такого) подати заперечення на відповідь на відзив.

10.06.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідно до ст. ст. 12, 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 110 Статуту, починаючи з 12:55 год. 03.12.2020 відповідальність за вантаж у спірних вагон несе вантажовласник. Під час приймання завантажених спірних вагонів від залізниці, представником вантажоодержувача не було заявлено жодних зауважень щодо наявності пошкоджень кузовів вагонів, ознак нестачі вантажу, вимог про складання комерційного акту та перевірки маси вантажу, як то передбачено п.п. 11, 23 Правил видачі вантажу в разі виявлення таких обставин, що свідчить про відсутність будь-яких ознак нестачі вантажу та пошкоджень спірних вагонів на момент передачі вагонів вантажоодержувачу. Вимога щодо комісійної видачі вантажу була надана на адресу начальника станції Ксенієве відправником вантажу, а не його одержувачем. ТОВ «ІЗТ» на адресу начальника станції щодо комісійної видачі вантажу за спірними накладними не зверталось, що є порушенням п. 16 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334. Позивачем не доведена та не підтверджена вартість вантажу, яка була втрачена по спірним накладним. Доказів щодо втрати вантажу у вагонах №95169462 та №58551581 загальною масою 1500 кг матеріали справи не містять, а вимоги позивача щодо стягнення вартості даної різниці є безпідставними. Відповідач не був повідомлений про проведення експертизи представниками регіональної торгово-промислової палати, і жодних висновків щодо причин виникнення нестачі вантажу та моменту її виникнення акт експертизи не містить. Крім того, експерт зазначає, що на момент проведення експертизи розсип вантажу із вагонів не виявлено. Акт експертизи №УТЕ-1230 не відповідає вимогам, які закріплені в ГПК України щодо експертного висновку на замовлення сторони по справі, тому не може бути належним доказом по справі.

23.06.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначав, що з часу встановлення факту нестачі вантажу, а саме при зважуванні їх на вагонних вагах вантажоодержувача до фактичої фіксації факту нестачі вантажу представниками Торгово-Промислової палати України вагони не вскривалися та цілісність запірно-пломбувальних пристроїв не порушувалась. Розпломбування вагонів було проведено лише 04.12.2020 в присутності експерта Торгово-Промислової палати України. При цьому виваження не дозволяється до прибуття представників вантажовідправника та запрошення відповідних експертних установ. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість, вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. При цьому, відповідно до п. 52 Статуту залізниць України встановлюється обов`язок залізниці на станціях призначення перевірити масу і стан вантажу у разі прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а не тільки у випадку пошкодження пломб відправника. Таким чином, твердження відповідача про те, що йому було не відомо про пред`явлення вантажу для здійснення експертного дослідження є безпідставним.

25.06.2021 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вказував, що одержувач вантажу на адресу начальника станції та начальника дирекції взагалі не звертався. Скарга на відмову у складанні комерційного акту начальника станції Ксенієве не подавалась ані через начальника станції, ані безпосередньо до дирекції залізничних перевезень. Наданий лист від 03.12.2020 №031220 начальнику станції Ксенієво щодо комісійної видачі вантажу та складання комерційного акту наданий не уповноваженою особою, адже ТОВ «Агросервіс» є відправником вантажу, а не одержувачем. Наявність комерційного акту про нестачу вантажу або скарга про відмову в складанні такого акту є належними доказами нестачі вантажу, проте позивачем такі докази до матеріалів справи не долучені. Матеріали справи також не містять належних доказів вартості вантажу, що був відправлений, а залізниця несе обмежену відповідальність за втрату вантажу, вартість на рівні максимальної ціни на ринку не може застосовуватися в якості основи вартості нестачі вантажу.

05.07.2021 та 07.07.2021 позивач подав до суду клопотання, які по суті є додатковими пояснення по справі з проханням долучити до матеріалів справи додаткові докази.

09.07.2021 відповідач подав до суду додаткові пояснення по справі.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч.8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній доказами та матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

18.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "АГРОСЕРВІС" та Акціонерним товариством «Українська залізниця», через електронний кабінет, укладено договір №45-41506453/2020-001про надання послуг з організації перевезення вантажів(далі - договір №45-41506453/2020-001).

Про факт укладання договору №45-41506453/2020-001 до електронного кабінету позивача було надіслано відповідне повідомлення.

10.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВИРОБНИЧЕ ОБ`ЄДНАННЯ "АГРОСЕРВІС" (експедитор) та Акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (клієнт) укладено договір транспортного експедирування залізничним транспортом №204, відповідно до п. 1.1 якого експедитор зобов`язується за плату організувати виконання транспортно-експедиційних послуг, повязаних з перевезенням зернових, зернобобових, олійних культур та продуктів їх переробки (далі - вантаж) залізничним транспортом (далі - послуги).

На виконання умов договору №204 від 10.09.2020 від АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» позивачем було отримано замовлення на перевезення (заявка) № ПЗК00000980 від 25.11.2020.

Відповідно до заяки, позивач повинен був надати послуги з перевезення вантажу - пшениця 3-го класу в кількості 3426,000т +- 10% (далі - вантаж). Одержувачем вантажу в заявці вказано ТОВ «Іллічівський зерновий термінал» для GlencoreAgricultureB.V.

28.11.2020 та 29.11.2020 на виконання умов договору №204 заявником зі станції Балівка від свого імені здійснено відправлення 17 вагонів типу «інший» (зерновоз) на станцію Ксенієво (експ.) з вантажем, про що свідчать накладні №№ 45474459, 45474509, 45511474.

Відповідно до накладних, одержувачем вантажу виступає ТОВ «Іллічівський зерновий термінал» для GlencoreAgricultureB.V., а маса вантажу, зазначена відправником (ТОВ «ВО «Агросервіс») та підтверджена відповідачем складає 1 169 500 кг.

03.12.2020 спірні вагони №58559154, №58552746, №58543901, №95262911, №95169462, №95253001, №58528704, №95176087, №95176087, №95107538 прибули на станцію Ксенієве, на якій при зважуванні вантажу було виявлено недостачу.

03.12.2020 ТОВ «ВО «Агросервіс» направило лист №031220 від 03.12.2020 на адресу начальника станції Ксенієво регіональної філії «Одеської залізниці» з проханням провести комісійну перевірку та видачу вантажу у вагонах №58559154, №58552746, №58543901, №95262911 (накладна №45474459), №95169462, №58528704, №95176087, №95107538, №95253001 (накладна №45474509), №58551581 (накладна №45511474), що прибули на адресу ТОВ «Іллічівський зерновий термінал» із станції Балівка (відправник ТОВ «ВО «Агросервіс»).

Згідно з актом експертизи №УТЕ-1230 від 04.12.2020, складеного Одеською регіональною торгово-промисловою палатою Торгово-промислової палати України, під час зовнішнього огляду пред`явлених вагонів експертом встановлено, що у вагонах №58559154, 58552746, 95262911, 95176087, 95107538, 58543901, 58528704, 95253001 між кришкою і горловиною бункера розвантажувального люка є порушення ущільного матеріалу, затискання пшениці. При відкритті кришок завантажувальних люків експертом встановлено, що у цих вагонах є воронкоподібне поглиблення пшениці, що свідчить про розсип вантажу через ці люки. Під час зовнішнього огляду вагонів №95169462 і 58551581 експертом встановлено, що кришки бункерів розвантажувальних люків пред`явлених вагонів щільно закриті. Механічних ушкоджень не виявлено. Розсип вантажу із вагонів на момент проведення експертизи не виявлено.

При переважуванні вагонів на брутто виявилась різниця із вагою відправника в сторону зменшення, а саме: вагон 58559154 різниця на 7850 кг, вагон 58552746 різниця на 6000 кг, вагон 58543901 різниця на 6200 кг, вагон 95262911 різниця на 5000 кг, вагон 95169462 різниця на 800 кг, вагон 58528704 різниця на 4200 кг, вагон 95176087 різниця на 6650 кг, вагон 95107538 різниця на 2100 кг, вагон 95253001 різниця на 10300 кг, вагон 58551581 різниця на 700 кг. Всього на 49800 кг.

За результатами даної перевірки було висунуто запит №031220 від 03.12.2020 скласти відповідний комерційний акт щодо виявленої недостачі вантажу у зазначених вагонах.

У відповідь на лист №031220 від 03.12.2020 позивач отримав відмову від начальника станції Ксенієво, про що свідчить напис на листі, в якій зазначено, що в комісійній видачі вантажу відмовлено у зв`язку з тим, що вагони були здані отримувачу ТОВ «ІЗТ» за справними ЗПП без зауважень.

Позивач надіслав скаргу №031220-1 від 03.12.2020 Начальнику дирекції залізничних перевезень Виробничий підрозділ «Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця» за допомогою факсу за номером +.

25.01.2021 позивач звернувся до Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з претензією, копія якої була направлена також до АТ «Українська залізниця», з вимогою повернути суму збитків у розмірі 388 116,90 грн.

26.01.2021 позивач отримав претензію АТ «ДПЗКУ» №130-9-19/217 від 20.01.2021 на суму 430 923,99 грн. Серед вимог щодо відшкодування сум збитків у зв`язку з втратою вантажу, були також вимоги щодо відшкодування збитків у зв`язку з втратою 46,799 т. пшениці 3 класу під час поставки до ТОВ «ІЗТ». Вартість однієї тони була визначена у розмірі 8 370,00 грн.

Відповідно до п. 4.7 договору №204 експедитор зобов`язаний відшкодувати вартість втраченого вантажу, зменшену на вартість надлишків на підставі пред`явленої претензії. Ціна 1 тони втраченого вантажу, що підлягає відшкодуванню, визначається на кінець місяця, за який виставляється претензія. При цьому за основу беруться максимальні ціни на СРТ проти Чорного моря (трейдери), але не менше закупівельної вартості вантажу на момент придбання його клієнтом.

03.03.2021 позивач задовольнив претензію АТ «ДПЗКУ» на суму 430 923,99 грн, що підтверджується платіжним дорученням №507 від 03.03.2021.

27.01.2021 позивач направив на адресу Регіональної Філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» та АТ «Українська залізниця» претензію №250121 від 25.01.2021 про стягнення збитків, завданих недостачею вантажу на суму 388 116,90 грн.

12.03.021 позивач отримав від Регіональної Філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» відповідь з відмовою в задоволенні претензії позивача №250121 від 25.01.2021. Відповідь від відповідача позивач не отримував.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ГК України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Разом з тим, ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст.ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 року (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 105 Статуту залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Поряд з відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу (ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. (ст. 115 Статуту).

Згідно до вимог ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до ст. 53 Статуту та згідно з п. 30 Правил видачі вантажів у разі потреби встановлення розміру або причини недостачі, псування або пошкодження вантажу і суми, на яку знижено його вартість, залізниця за власною ініціативою чи на вимогу одержувача запрошує експертів. Експертиза провадиться в присутності начальника станції, його заступника або іншого уповноваженого начальником станції працівника. Одночасно з викликом експерта станція повідомляє про це одержувача, який має право взяти участь в експертизі вантажу.

Натомість у разі, якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення станцію призначення. У разі відсутності доказів такого повідомлення акт експертизи, складений без участі відповідного представника залізниці, не може вважатися належним доказом у господарському спорі.

Листом №031220 від 03.12.2020 позивач повідомив начальника станції Ксенієве Регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про обставини невідповідності маси вантажу у вагонах, які прибули на станцію Ксенієве, даним, зазначеним у накладних 45474459, 45474509, 45511474, та просив засвідчити факт недостачі вантажу у вагонах комерційним актом за участю представника станції. Однак начальник станції Ксенієве Регіональної філії «Одеська залізниця» відмовив у складанні комерційного акта, з огляду на що позивач оскаржив дії начальника станції, звернувшись зі скаргою №031220-1 від 03.12.2020 до начальника дирекції залізничних перевезень виробничого підрозділу «Одеська об`єднана дирекція залізничних перевезень» АТ «Українська залізниця», в якому просив надати розпорядження (вказівку) начальнику станції Ксенієве Одеської залізниці про проведення комісійної перевірки маси і стану вантажу у вагонах №№ 58559154, 58552746, 58543901, 95262911, 95169462, 85828704, 95176087, 95107538, 95253001, 58551581 та складання відповідного комерційного акта. Залізниця комерційний акт щодо факту недостачі вантажу не склала.

У зв`язку із відмовою залізниці скласти комерційні акти позивач звернувся до Одеської регіональної торгово-промислової палати із замовленням на проведення експертизи вагонів з вантажем.

Експертизою було встановлено нестачу у вагонах, про що свідчить акт експертизи №УТЕ-1230 від 04.12.2020.

Статтею 130 Статуту залізниць України передбачено, що право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Вантажоодержувач - товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗТ» передало своє право на пред`явлення претензій і позовів позивачу, про що свідчить переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗТ», скріплений печаткою Товариства на накладних №45474459, №45474509, №45511474, що відповідає ст. 133 Статуту.

Як передбачено за змістом ст. 22 ЦК України - особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до вимог до ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як унормовано за змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідачем під час розгляду справи не спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника.

Залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером.

Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу. Таким чином, у разі неподання вантажоодержувачем доказів сплати вартості вантажу залізниця не має права повертати або залишати претензію без розгляду з цих мотивів. (п. 2.7. роз`яснення Президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею».

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, на яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси і природної втрати вантажу від час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 року, передбачено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Згідно з п. 13 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2017 року №01-8/917 вартість втрати, нестачі або пошкодження вантажу у разі укладання договору постачання (купівлі-продажу) через посередників має бути визначена відносно залізниці - за ціною вантажовідправника, а відносно відправника - за ціною посередника або постачальника.

На підтвердження вартості втраченого товару позивачем надано довідки ринкових цін агентства «АПК-Інформ». Вартість однієї тони вантажу становить 8370,00 грн з ПДВ.

Норма природної втрати вантажу становить 0,5% від загальної маси.

Розходження визначеної маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення становить 46 365,5 кг (49 800,0 кг - 3 434,5 кг), або 46,37 т.

Сума збитків за недостачу вантажу становить 46,37т х 8370 грн/т = 388 116,90 грн.

Щодо тверджень відповідача про те, що Акт експертизи Одеської РТПП Торгово-промислової палати України є неналежним та недопустимим доказом, суд вказує наступне.

Повноваження торгово-промислових палат на складання актів експертизи встановлені ч. 1 ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Позивач звернувся до Одеської РТПП Торгово-промислової палати України з проведенням експертизи, як до незалежної професійної організації, яка діє на підставі Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до ч. 1 ст. 11 якого торгово-промислові палати мають право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом.

Суд зазначає, що в даному випадку предметом експертного дослідження Одеської РТПП Торгово-промислової палати України було визначення кількості вантажу шляхом зважування і зовнішній огляд вагону, у якому було виявлено недостачу вантажу. Жодних висновків про якісні показники чи причини недостачі наданий позивачем Акт експертизи не містить.

Враховуючи зазначене вище та з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, Акт експертизи Одеської РТПП Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом, на підставі якого є можливим встановлення обставин справи, що входять до предмету доказування у даній справі, у тому числі щодо технічної справності (несправності) спірних вагонів, оскільки як вже зазначалось, діюче законодавство України не встановлює певного виду доказів, виключно на підставі яких є можливим встановлення технічного стану вагону.

Крім того, суд зазначає, що відповідач в порушення підпункту "а" п. 129 Статуту залізниць України комерційний акт не склав, що свідчить про його небажання здійснювати перевірку вантажу у спірних вагонах. Чинним законодавством України не передбачено обов`язкову участь представника залізниці при проведенні експертиз регіональними Торгово-промисловими палатами. Отже, дані обставини виключають обов`язкову участь представника залізниці у проведенні експертизи Одеською РТПП Торгово-промислової палати України на замовлення відправника або одержувача вантажу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі «Walchli v. France», заява №35787/03, п. 29, 26.07.2007 року; «ТОВ «Фріда» проти України», заява №24003/07, п. 33, 08.12.2016 року).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Оскільки відповідач належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в розмірі 388 116,90 грн, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу, позовні вимоги в частині стягнення 388 116,90 грн вартості недостачі вантажу підлягає задоволенню судом.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5, 7 ст. 127 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи щодо встановлення кількості вантажу шляхом зважування та стану спірних вагонів, позивач надав платіжне доручення про оплату послуг №2609 від 09.12.2020 на суму 7069,20 грн.

Оскільки витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, необхідної для розгляду даної справи належними і допустимими доказами підтверджені позивачем, з урахуванням того, що здійснення операції з переваження вантажу було необхідним для встановлення обсягу нестачі вантажу, витрати в сумі 7069,20 грн. згідно з приписами ст.ст. 123, 127, 129 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, а вказана вимога підлягає задоволенню судом.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об`єднання "АГРОСЕРВІС" (49083, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Слобожанський, будинок 31Д, код 41506453) суму збитків у розмірі 388 116 (триста вісімдесят вісім тисяч сто шістнадцять) грн. 90 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 7 069 (сім тисяч шістдесят дев`ять) грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 5 927 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн 79 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 4 Розділу «Прикінцеві положення» та п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано 17.08.2021

Суддя В.О.Демидов