ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2021 року Справа № 925/901/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом приватного підприємства СІАМ-М, м. Черкаси

до товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче

підприємство Україна, м. Сміла, Черкаської області

про стягнення 24 096 грн. 04 коп.

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулось з позовом приватне підприємство СІАМ-М до товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство Україна про стягнення 24 096 грн. 04 коп. заборгованості, а саме: 18 020 грн. 00 коп. основного боргу, 753 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 951 грн. 18 коп. пені та 4 371 грн. 16 коп. 65% річних, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №71 від 03 серпня 2020 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначені законом строки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримав 14 липня 2021 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі договору поставки товару №71 від 03 серпня 2020 року поставив відповідачу товар на умовах визначених цим договором, проте зобов`язання щодо оплати придбаного товару відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача 18 020 грн. 00 коп. боргу, а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 753 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 4 371 грн. 16 коп. 65% річних з урахуванням вимог п. 9.2. договору та пені в розмірі 951 грн. 18 коп. пені на підставі п. 9.3. договору.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 03 серпня 2020 року між приватним підприємством СІАМ-М (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство Україна (покупець) було укладено договір поставки №71.

Постачальник зобов`язався постачати (систематично передавати у власність) покупцю продукцію (далі товар), а покупець приймати і вчасно його оплачувати постачальникові на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 2.1. договору товар поставляється партіями. Кількість, асортимент і вартість (у тому числі ПДВ) товару в партіях, визначаються сторонами у накладних на товар, які є невід`ємною частиною договору, накладні формуються постачальником на основі і погодженого замовлення покупця. Вартість товару в партії містить у собі крім іншого вартість навантажувальних робіт, вартість доставки, вартість тари й упакування.

Позивач свої зобов`язання виконав та поставив відповідачу товар на загальну суму 100 980 грн. 00 коп., що підтверджується копіями видаткових накладних та товарно-транспортних накладних (а.с. 3-50).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За умовами п. 6.1 договору покупець зобов`язується оплатити вартість одержаної партії товару в об`ємі поставки, вказаної в накладній, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (позивача) протягом 14 календарних днів з моменту одержання товару, або шляхом внесення в касу готівкою через реєстратор розрахункових операцій у момент одержання товару.

Таким чином, оскільки товар поставлявся в період з 04 серпня 2020 року по 05 березня 2021 року, то з урахуванням умов п. 6.1. договору відповідач повинен був повністю розрахуватися за отриманий товар не пізніше 19 березня 2021 року.

Водночас відповідач за поставлений товар розрахувався частково, сплативши позивачу 82 960 грн. 00 коп.

В зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача 18 020 грн. 00 коп. основного боргу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного та повного здійснення, на підставі умов договору поставки, розрахунку з позивачем за поставлений товар.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином борг в розмірі 18 020 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Пунктом 9.2. договору визначено, що у разі несвоєчасного виконання платіжних зобов`язань покупець у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити постачальникові суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 65% річних від простроченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін користування чужими грошовими коштами може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством, а саме частиною другою статті 625 ЦК України.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено вимогу про стягнення 4 371 грн. 16 коп. 65% річних за період з 16 лютого 2021 року по 25 червня 2021 року та 753 грн. 70 коп. інфляційних втрат за період березень - травень 2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно п. 9.3. договору за кожний день прострочення оплати товару

покупець зобов`язаний сплатити постачальникові штрафну санкцію у

вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми простроченого платежу за весь час прострочення.

З урахування вимог п. 9.3 договору позивачем заявлено також вимогу про стягнення 951 грн. 18 коп. пені нарахованої за період з 16 лютого 2021 року по 25 червня 2021 року.

Нарахування інфляційних, річних та пені здійснено позивачем на борг, який виник на підставі видаткових накладних від 01, 03, 05, 23, 25 лютого, від 03 та 05 березня 2021 року, з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Здійснивши перевірку правильності нарахування річних, пені та інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛЗ ПІДПРИЄМСТВО 9.5.3. судом встановлено, що позивачем нараховано вірно інфляційні, річні та пеня, а тому заявлені суми підлягають стягненню з відповідача.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Позивачем заявлено також вимогу про стягнення з відповідача 7 000 грн. 00 коп. понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат враховується наступне:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Пунктом 4.1. договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 10 червня 2021 року укладеного між позивачем та адвокатом Фетісовим Дмитром Валерійовичем визначено, роботи виконавця, зазначена в цьому договорі оплачується замовником в наступному порядку та розмірі:

- розмір оплати 7 000 грн. 00 коп.;

- порядок оплати: обсяг виконаної роботи визначається в акті приймання-

передачі виконаних робіт, що складається сторонами.

Замовник здійснює оплату протягом 5 робочих днів з дня підписання сторонами акту приймання передачі виконаних робіт

Згідно акту від 15 липня 2021 року приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 10 червня 2021 року адвокат (виконавець) надав, а клієнт прийняв (отримав) юридичні послуги (правову допомогу) у формі:

- надання усної консультації 1 год.;

- аналіз документів, формування правової позиції по справі 1 год.;

- складання позовної заяви про стягнення заборгованості, розрахунку

заборгованості 6 год.;

- оформлення позовної заяви та подання позовної заяви з додатками до

суду 2 год.

Замовник зобов`язаний оплатити роботу виконавця (гонорару) в сумі 7 000 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено адвокату Фетісову Д.В. 7 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується копією платіжного доручення №83 від 16 липня 2021 року.

Згідно ч.ч. 4-6 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Від відповідача не надходило до суду клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами в порядку ч.4 ст.129 ГПК України.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 7 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробниче підприємство Україна, вул. Незалежності, 43, м. Сміла, Черкаської області, ідентифікаційний код 14194752 на користь приватного підприємства СІАМ-М, вул. Толстого, 22, кв. 70, м. Черкаси, ідентифікаційний код 34076659 18 020 грн. 00 коп. основного боргу, 753 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 951 грн. 18 коп. пені, 4 371 грн. 16 коп. 65% річних, 2 270 грн. 00 коп. судового збору та 7 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 19 серпня 2021 року.

Суддя А.В.Васянович