ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1210/21

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України»
до Комунального підприємства «Рожнівське» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області
про стягнення 21104,65 грн.
без повідомлення (виклику) сторін

суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) до Комунального підприємства «Рожнівське» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (далі - відповідач) про стягнення 21104,65 грн., з яких 2324,38 грн. інфляційні втрати, 3365,59 грн. 3% річних, 14372,50 грн. пеня, 1042,18 грн. збитки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 22.10.2018 № 2770/18-БО-17 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ згідно перелічених в позовній заяві актів приймання-передачі природного газу у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.04.2021 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк до 25.05.2021 для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову. Встановлено позивачу строк для подачі відповіді на відзив до 04.06.2021 та встановлено відповідачу строк до 16.06.2021 для подачі заперечення на відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу надати суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання зобов`язань за договором постачання природного газу від 22.10.2018 № 2770/18-БО-17 щодо здійснення повного розрахунку за поставлений природний газ згідно перелічених в позовній заяві актів приймання-передачі природного газу у встановлений договором строк; контррозрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних, пені та збитків.

Сторони повідомлені про відкриття провадження у даній справі у порядку встановленому ч. 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України з додержанням вимог частин 3, 4 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, шляхом направлення на адреси їх місцезнаходження, належним чином завіреної копії ухвали, рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив на позовну заяву від 24.05.2021 № 24/05/21-1, в якому заперечує проти позовних вимог, з підстав, які зводяться до того що вимоги в частині стягнення з відповідача збитків не підтверджені належними та допустимими доказами, позаяк позивачем не надано документів, які б підтверджували, що він фактично поніс будь-які витрати на врегулювання негативного небалансу в заявленому до стягнення розмірі, оскільки збитки в такому випадку повинні бути реальними (понесеними). Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних не підлягають задоволення, позаяк у відповідності до положень договору заборгованість за основним зобов`язанням, не залежно від призначення плату, погашається в третю (останню) чергу, у другу чергу погашаються інфляційні втрати, 3% річних. Разом з тим, позивач повинен був саме в такій послідовності зараховувати платежі від відповідача, що ним зроблено не було, а тому розрахунок не відповідає умовам договору. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені, то відповідач зазначає, що неустойка не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідач зазначає, що основна сума заборгованості повністю погашена та просить суд взяти до уваги, що відповідач є комунальним підприємством, створеним для задоволення потреб споживачів у теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою за собівартість. Незначні збитки позивача компенсуються 3% річних та інфляційними втратами. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Таким чином, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, що відповідатиме розміру розрахованих (але не підтверджених) позивачем збитків. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач надіслав на електронну пошту суду відповідь на відзив (вх. № суду 14162 від 07.06.2021), яка скріплена електронним цифровим підписом, в якій він не погоджується з позицією відповідача у відзиві на позовну заяву і вважає, що відзив не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому не може бути прийнятий судом. У зв`язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надіслав на електронну пошту суду заперечення на відповідь на відзив від 17.06.2021 № 17/06/21-1-с, які скріплені електронним цифровим підписом, в яких він не погоджується з доводами позивача викладеними у відповіді на відзив та вважає їх необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір постачання природного газу від 22.10.2018 № 2770/18-БО-17 (далі - договір), відповідно до умов якого позивач - постачальник зобов`язався поставити відповідачу - споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору).

Відповідно до п. 1.2 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно з п. 1.3 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України.

Відповідно до п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 62 тис. куб. метрів (шістдесят дві тисячі куб. метрів), у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): у листопаді 2018 року - 9 тис. куб. м, у грудні 2018 року - 15 тис. куб. м, загалом за ІV квартал 2018 року - 24 тис. куб. м. за січень 2019 року - 12 тис. куб. м, за лютий 2019 року - 13 тис. куб. м, за березень 2019 року - 10 тис. куб. м, загалом за І квартал 2019 року - 35 тис. куб. м., квітень 2019 року - 3 тис. куб. м.

Положеннями п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору визначено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 3.8 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 4.2 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору ціна за 1000 куб.м газу становить 6235,51 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього разом з податком на додану вартість - 7482,61 грн. (сім тисяч чотириста вісімдесят дві гривні 61 коп.). Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу (п. 4.3 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору).

Відповідно до п. 5.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з п. 9.3 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2019 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору).

На виконання умов договору позивач у період з листопада 2018 року по квітні 2019 року включно передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 374549,62 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу: від 30.11.2018 на суму 58020,17 грн., від 31.12.2018 на суму 85698,36 грн., від 31.01.2019 на суму 91168,14 грн., від 28.02.2019 на суму 77123,28 грн., від 31.03.2019 на суму 57743,32 грн., від 30.04.2019 на суму 4796,35 грн. Зазначені акти приймання-передачі природного газу підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Відповідач в повному обсязі розрахувався за поставлений позивачем природний газ в сумі 374549,62 грн., що підтверджується довідкою за операціями та сальдовими відомостями по Комунальному підприємству «Рожнівське» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області з 01.10.2018 по 28.02.2021 та банківськими виписками залученими до матеріалів справи,

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за переданий природний газ у строк визначений договором, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з прострочених сум грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з 01.02.2019 по 27.11.2019 складають 2324,38 грн.

Згідно з розрахунком позивача 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 26.01.2019 по 26.11.2019 складають 3365,59 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою.

Також позивач на підставі п. 7.2 договору просить стягнути з відповідача за прострочення оплати вартості поставленого природного газу, пеню в розмірі 15,3 % річних за період прострочення від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, яка за розрахунком позивача за загальний період прострочення з 26.01.2019 по 26.11.2019 складає 14372,50 грн.

Згідно з п. 7.2 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснений позивачем розрахунок пені за прострочення оплати вартості поставленого природного газу є арифметично вірним, її розмір не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, відповідає зазначеним обставинам справи та вищезазначеним вимогам законодавства, зокрема, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а відтак вимога позивача в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою.

У відзиві на позовну заяву міститься клопотання відповідача про зменшення розміру пред`явлених вимог про стягнення пені на 90% з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, яке мотивовано тим, що неустойка не повинна перетворюватися на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відповідач зазначає, що основна сума заборгованості повністю погашена та просить суд взяти до уваги, що відповідач є комунальним підприємством, створеним для задоволення потреб споживачів у теплопостачанні та змушене надавати послуги за вартістю, нижчою за собівартість. Незначні збитки позивача компенсуються 3% річних та інфляційними втратами. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Таким чином, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, що відповідатиме розміру розрахованих (але не підтверджених) позивачем збитків.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність, як загальні засади цивільного законодавства, є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зменшення неустойки (зокрема, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому, ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір неустойки (пені та штрафу), оскільки вона спрямована на відновлення майнової сфери кредитора.

Суд враховує, що відповідач є комунальним підприємством, яке створене для задоволення потреб споживачів у теплопостачанні, відповідач не є кінцевим споживачем одержаного природного газу, оскільки відповідно до умов договору, газ використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціям, надає послуги за вартістю, нижчою за собівартість, а також враховує, що борг за отриманий природний газ на час звернення з даним позовом повністю погашено.

Доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявленої до стягнення суми пені позивач суду не надав. Розмір пені, яку просить позивач стягнути з відповідача є занадто великим та не співрозмірним із можливими збитками.

Беручи до уваги викладене та враховуючи загальні засади цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, активну позицію відповідача в даному спорі, ступінь виконання зобов`язання боржника, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене вищезазначене прострочення грошового зобов`язання та недопущення невиправданого збагачення позивача за рахунок стягнення з відповідача занадто великих штрафних санкцій, суд частково задовольняє клопотання відповідача в частині зменшення розміру пені та зменшує розмір пені на 50% від заявленої до стягнення суми, а саме: зменшує суму пені, що підлягає стягненню до 7186,25 грн.

Позивач на підставі пп. 3.13.1 п. 3.13 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору просить стягнути з відповідача за порушення умов договору щодо фактичних обсягів споживання природного газу збитки у розмірі 1042,18 грн.

Відповідно до пп. 3.13.1 п. 3.13 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином: якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К,

де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акта приймання-передачі природного газу;

Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в пункті 2.1 цього договору;

Ц - ціна природного газу за цим договором;

К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Згідно з пп. 4 п. 6.3 договору в редакції додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору постачальник має право вимагати від споживача відшкодування постачальнику збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1 цього договору, у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до пп. 3.13.1 п. 3.13 цього договору. Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків. Споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акта-претензії зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи фактичний обсяг використаного споживачем природного газу у березні 2019 року згідно підписаного акту приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 становить - 7,717 тис.куб.м, тоді як замовлено споживачем - 10 тис.куб.м, що підтверджується положеннями додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору. Різниця між замовленим обсягом та використаним споживачем обсягом у березні 2019 року становить 2,28300 тис.куб.м.; фактичний обсяг використаного споживачем природного газу у квітні 2019 року згідно підписаного акту приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 становить - 0,64100 тис.куб.м, тоді як замовлено споживачем - 3 тис.куб.м, що підтверджується положеннями додаткової угоди від 03.12.2018 № 3 до договору. Різниця між замовленим обсягом та використаним споживачем обсягом у квітні 2019 року становить 2,35900 тис.куб.м.

Таким чином, відповідач у березні, квітні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі меншому на 4,642 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами у додатковій угоді від 03.12.2018 № 3 до договору.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст. 224 ГК України).

За змістом ст. 225 ст. 20 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Аналіз вищевикладених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що нормами ЦК України та ГК України визначені загальні підстави господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, а також умови, склад та порядок застосування до суб`єкта господарювання такого виду господарських санкцій як відшкодування збитків.

Для застосування такої відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Суд зазначає, що погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не нівелює обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків. У зв`язку з цим кредитор повинен довести: (1) протиправність поведінки (порушення умов договору), (2) наявність збитку; (3) причинний зв`язок; (4) вину.

Закон надає сторонам можливість визначити лише розмір збитків. Спрощення правил визначення розміру збитків не усуває застосування правил про підстави застосування такого заходу відповідальності. Тобто позивач повинен довести, що порушення боржником зобов`язання завдало йому збитків.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач у справі зазнав збитків в заявленому до стягнення розмірі, у зв`язку з тим, що відповідач у березні, квітні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі меншому, ніж було узгоджено сторонами у договорі. Позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками, що свідчить про відсутність всіх елементів складу цивільного правопорушення.

За таких обставин, позивачем всупереч приписів ст. 74 ГПК України, не доведено тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 1042,18 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором, позовні вимоги про стягнення з відповідача 2324,38 грн. інфляційних втрат, 3365,59 грн. 3% річних та 7186,25 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 7186,25 грн. пені суд відмовляє з огляду на зменшення судом розміру заявленої до стягнення суми пені. В решті позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1042,18 грн. збитків суд відмовляє з огляду на їх безпідставність, недоведеність та необґрунтованість.

Заперечення відповідача проти позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних з підстав, які зводяться до того, що у відповідності до положень договору заборгованість за основним зобов`язанням, не залежно від призначення плату, погашається в третю (останню) чергу, у другу чергу погашаються інфляційні втрати, 3% річних, а тому позивач повинен був саме в такій послідовності зараховувати платежі від відповідача, що ним зроблено не було, а тому розрахунок не відповідає умовам договору, не приймаються судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються з огляду те, що положення договору передбачають право позивача, а не його обов`язок зараховувати грошові кошти, які надійшли від відповідача, незалежно від призначення платежу, в рахунок погашення інфляційних втрат та 3% річних. Яким (правом) позивач не скористався.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 232, 233, 236-239, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Рожнівське» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про стягнення 21104,65 грн., з яких 2324,38 грн. інфляційні втрати, 3365,59 грн. 3% річних, 14372,50 грн. пеня, 1042,18 грн. збитки задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Рожнівське» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (07412, Київська обл., Броварський р-н, с. Рожни, вул. Щорса, 41, корпус « 3», ідентифікаційний код 35335802) на користь Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 2324 (дві тисячі триста двадцять чотири) грн. 38 коп. інфляційних втрат, 3365 (три тисячі триста шістдесят п`ять) грн. 59 коп. 3% річних, 7186 (сім тисяч сто вісімдесят шість) грн. 25 коп. пені, 2157 (дві тисячі сто п`ятдесят сім) грн. 90 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позовних вимог Акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Рожнівське» Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про стягнення 7186,25 грн. пені, 1042,18 грн. збитків відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 16.08.2021.

Суддя Ю.В. Подоляк