ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м.Дніпро Справа № 904/7145/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 (суддя Петренко І.В.)

у справі № 904/7145/20

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ", м. Дніпро

до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУХА БАЛКА", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ", м. Запоріжжя

про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" звернулося до господарського суду з позовною заявою до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУХА БАЛКА" в якій просить суд зобов`язати відповідача виконати умови договору про спільне використання технологічних електричних мереж №37ЦС від 08.10.2010 шляхом відновлення передачі електричної енергії ТОВ ПКФ "Літмєх" технологічними електричними мережами спільного використання з дотриманням показників якості електричної енергії та категорії надійності електропостачання через комірку (ввід) Ф.11 (ЕІС - код 62Z526) ПС "Родина".

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Зобов`язано ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "СУХА БАЛКА" виконати умови договору про спільне використання технологічних електричних мереж №37ЦС від 08.10.2010 шляхом відновлення передачі електричної енергії ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ" технологічними електричними мережами спільного використання з дотриманням показників якості електричної енергії та категорії надійності електропостачання через комірку (ввід) Ф.11 (ЕІС - код 62Z526) ПС "Родина".

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУХА БАЛКА" на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" 2 102,00 грн. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "СУХА БАЛКА" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 у справі №904/7145/20 та прийняте нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Наголошує, що ТОВ «ПКФ «Літмєх» отримує електричну мережу належно, з дотриманням показників якості та категорії надійності, котрі передбачені Договором про спільне використання технологічних електричних мереж №37ЦС від 08.10.2010.

За твердженням скаржника, судом не враховано, що листом №40.9.0/2084 від 12.11.2020 ТОВ «ПКФ «Літмєх» було повідомлено про відмову від договору або його перегляд, тобто, станом на теперішній час договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №2968 від 01.07.2011 є таким, що втратив чинність, а тому, зобов`язання у ПрАТ «Суха Балка» перед третьою особою відсутні.

Апелянт зазначає про недоведеність належним чином вини Відповідача у неналежному виконанні умов Договору.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУХА БАЛКА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 у справі №904/7145/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 01.07.2021 о 16 год. 00 хв.

Від ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУХА БАЛКА" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2021 вирішено судове засідання у справі, призначене на 01.07.2021 о 16:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУХА БАЛКА" з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).

01.07.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні 01.07.2021 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила про відкладення судового засідання на 19.08.2021 о 14:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 19.08.2021 р. о 14:30 год.

26.07.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від апелянта надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій останній підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та наполягав на її задоволенні.

Судове засідання 19.08.2021 проводилося в режимі відеоконференції за участю представника апелянта, з використанням власних технічних засобів, який знаходиться поза межами приміщення суду.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ТОВ ПКФ "Літмєх", будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання уповноважених представників не направило.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача та третьої особи.

Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та забезпечення процесуальної можливості для подання ними доказів, на які вони посилалися в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Представник апелянта (відповідача) у судовому засіданні 19.08.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, з підстав, викладених у відзиві.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 08.10.2010 між позивачем та відповідачем укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж №37ЦС (далі - договір). Згідно пункту 1.1 договору відповідач, як власник мереж, зобов`язався забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами користувачу - позивачу або іншим суб`єктам господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує користувач, в межах величин дозволених постачальником електричної енергії до використання, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

01.07.2011 між відповідачем та третьою особою-1 укладено договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №2968. Предметом договору є забезпечення технічної можливості передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами споживачу в обсягах згідного договору про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги.

Листом №22/01 від 21.09.2020 до позивача звернувся споживач за договором споживача про розподіл електричної енергії ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ". Електропостачання здійснюється через електричні технологічні мережі відповідача за чотирма вводами/комірками 6кВ від ПС "Родина" Ф.25 (ЕІС - код 62Z151), Ф.11 (ЕІС - код 62Z382) по другій категорії надійності електропостачання.

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ" повідомило позивача, що 22.06.2020 електропостачання по Ф.11 (ЕІС - код 62Z382) припинено у зв`язку з пошкодженням обладнання 6кВ комірки Ф.11, відповідальність за яку відповідно до Акта розмежування балансової належності несе відповідач.

Позивач у відповіді зазначив, що електропостачання по комірці Ф.11 до моменту направлення позовної заяви не відновлено, відповідачем вживаються заходи щодо виключення комірки Ф.11 з договору, а також здачі ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ" в оренду обладнання 6кВ ПС "Родина".

Звернення ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ" щодо відновлення електропостачання по Ф.11 ПС "Родина" на об`єкти субспоживачів розглянуто позивачем та за результатами розгляду направлено на адресу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ" та відповідача листи про повідомлення термінів проведення ремонтних робіт на обладнанні комірки Ф.11 ПС "Родина" та відновлення схеми нормального режиму електропостачання, проте відповіді від відповідача не отримано.

Крім цього, позивачем отримано лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №13023/20 від 03.12.2020 у якому регулятор вказав, що розподіл електричної енергії до електроустановок ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПКФ ЛІТМЄХ" має бути забезпечено примусовим виконанням умов цього договору відповідачем через звернення до суду позивача.

Позивач наголосив, що електропостачання третьої особи-1 здійснюється через електричні технологічні мережі відповідача за чотирма вводами/комірками 6кВ від ПС "Родина", зокрема, Ф.11 (ЕІС - код 62Z382).

З 2016 року спірна комірка вийшла з ладу. Численні звернення до відповідача щодо відновлення роботоспроможності електрообладнання комірки Ф-11 не дали бажаного результату.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про неналежне виконання ПрАТ «Суха Балка» умов договору №37ЦС від 08.10.2010 про спільне використання технологічних електричних мереж та констатував, що розподіл електричної енергії до електроустановки третьої особи-1 має бути забезпечено примусовим виконанням відповідачем умов договору.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладання договору. 2. Факт неналежного виконання договору. 3. Правомірність заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, ЗАТВЕРДЖЕНИМИ Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312.

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж, відповідно до пункту 1.1.2 глави 1.2 розділу І ПРРЕЕ, домовленість двох сторін, що встановлює зміст та регулює правовідносини між оператором системи та основним споживачем, мережі якого розташовані на території ліцензованої діяльності оператора системи, під час транспортування електричної енергії технологічними електричними мережами основного споживача (у тому числі електричними мережами виробників, резервне живлення яких забезпечується від мереж оператора системи, та споживачів (основних споживачів), електроустановки яких приєднані до електричних мереж таких виробників, та їх субспоживачів), що укладається за типовою формою, затвердженою Регулятором, та згідно з яким передбачається оплата вартості послуг з використання технологічних електричних мереж основного споживача, визначеної за затвердженою Регулятором методикою.

В силу пункту 1.2.3 глави 1.2 розділу І ПРРЕЕ у разі використання оператором системи технологічних електричних мереж власника мереж, який не виконує функцій оператора системи згідно з умовами ліцензії або законодавством, для забезпечення транспортування електричної енергії електричними мережами, що не належать оператору системи відносини між власником цих мереж та оператором системи, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 1 до цих Правил).

Власник технологічних електричних мереж (основний споживач) не має права відмовити оператору системи, на території ліцензованої діяльності якого приєднані мережі власника, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж у передбачених цими Правилами випадках.

Основний споживач, відповідно до пункту 2.5.2 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ, не має права відмовити оператору системи, на території здійснення ліцензованої діяльності якого розташовані його мережі, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж.

Власник технологічних електричних мереж (основний споживач) зобов`язаний належно утримувати технологічні електричні мережі та не обмежувати право оператора системи вимагати від власника технологічних електричних мереж відшкодування нанесених оператору системи збитків.

Оператори системи, які використовують технологічні електричні мережі основних споживачів для розподілу (передачі) електричної енергії іншим споживачам, а також для транспортування електричної енергії у свої мережі, сплачують основним споживачам плату за спільне використання технологічних електричних мереж, яка визначається відповідно до методики, затвердженої Регулятором (пункт 2.5.3 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ).

Відшкодування витрат з утримання технологічних електричних мереж основного споживача оплачується відповідно до договору про спільне використання технологічних електричних мереж і обґрунтовується фактичними витратами основного споживача на утримання цих електричних мереж (пункт 2.5.4 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ).

Порядок та розмір плати за спільне використання технологічних електричних мереж, умови спільного використання технологічних електричних мереж основного споживача з оператором системи зазначаються в договорі про спільне використання технологічних електричних мереж (пункт 2.5.5 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ). Обґрунтовані витрати на утримання технологічних електричних мереж відшкодовуються основному споживачу відповідно до його кошторису витрат на здійснення цієї діяльності. Кошторис витрат на утримання технологічних електричних мереж складається на підставі бухгалтерських документів про фактичні витрати на здійснення цієї діяльності впродовж базового періоду. До надання основним споживачем погодженого в установленому порядку кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж, які використовуються для розподілу (передачі) та/або транспортування електричної енергії, ці технологічні витрати покладаються на основного споживача. До витрат на утримання технологічних електричних мереж належать лише ті витрати, які безпосередньо стосуються вказаного виду діяльності. Величина витрат основного споживача не може перевищувати граничної величини витрат, визначених відповідно до нормативів витрат за об`ємом умовних одиниць електроустановок, які складаються за результатами діяльності оператора системи, на території здійснення ліцензованої діяльності якого приєднані електроустановки основного споживача. У разі використання електричних мереж основного споживача для електрозабезпечення електроустановок декількох суб`єктів господарювання величина витрат на утримання цих електричних мереж розподіляється пропорційно обсягам електричної енергії, що надійшла в мережі відповідних суб`єктів господарювання, та обсягу електричної енергії, спожитої основним споживачем, відповідно до фактичного балансу за розрахунковий період, що минув. У разі використання оператором системи на своїй території здійснення ліцензованої діяльності електричних мереж споживача (основного споживача) останній погоджує кошторис обґрунтованих витрат зі структурним підрозділом Регулятора на відповідній території. Узгоджений зі структурним підрозділом Регулятора на відповідній території кошторис витрат є невід`ємним додатком до договору про спільне використання технологічних електричних мереж (пункт 2.5.6 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ).

При цьому, оператор системи розподілу несе відповідальність за дотримання показників якості електропостачання за умовами договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії перед споживачем, електроустановки якого приєднані до мереж основного споживача. Якщо недотримання показників якості електропостачання в точці приєднання субспоживача виникло внаслідок дії чи бездіяльності основного споживача, оператор системи розподілу має право вимагати від основного споживача відшкодування збитків, що виникли за зобов`язаннями оператора перед субспоживачем (пункт 5.1.7 глави 2.5 розділу ІІ ПРРЕЕ).

Виведення в ремонт, а також введення в дію після ремонту технологічних електричних мереж споживача, якими електроенергія транспортується субспоживачам, виконується лише за узгодженням з оператором системи. Порядок узгодження визначається оператором системи і може бути зазначений в договорі (додатках до договору споживача про розподіл електричної енергії). Строки, тривалість, умови та інші вимоги до проведення зазначених робіт передбачаються у договорі між оператором системи та основним споживачем та у відповідному договорі між основним споживачем та субспоживачем (за необхідності) (пункт 5.5.6 глави 5.5 розділу ІІ ПРРЕЕ).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між позивачем (далі - позивач, користувач) та відповідачем (далі - відповідач, власник мереж), (разом іменовані - сторони) укладено договір №37ЦС від 08.10.2010 про спільне використання технологічних електричних мереж, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1082/1/11-Вс від 06.04.2011 (далі - договір).

Предмет договору. Власник мереж (відповідач) зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними мережами користувачу (позивачу), або іншим суб`єктам господарювання, передача електричної енергії яким забезпечує користувач (позивач), в межах величин дозволених постачальником електричної енергії до використання, а користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору (пункт 1.1 договору).

Ціна договору визначена розділом 7. Порядок розрахунків за спільне використання технологічних електричних мереж.

Строк. Договір укладається на строк до 31.12.2010, набирає чинності з 08.10.2010 та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством. Сторони домовилися про те, що у випадку переходу права власності (права господарського відання) на технологічні електричні мережі до іншої особи цей договір припиняє свою дію з моменту переходу права власності іншій особі за умови надання документа, яка підтверджує право власності (володіння) на даний об`єкт (пункт 9.4 договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, договір укладений між сторонами належним чином та є дійсним.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зверненням від 21.09.2020 за вих.№22/01 третя особа-1 звернулася до позивача і повідомила, що з 22.06.2016 електропостачання по Ф.11 (ЕІС-код 62Z526) припинено у зв`язку із пошкодженням обладнання 6кВ Ф.11, відповідальність за яке відповідно до акта розмежування балансової належності несе основний споживач - відповідач. Третя особа-1 вказала, що електропостачання по Ф.11 не відновлено до теперішнього часу, а звернення третьої особи-1 залишено без відповіді. Крім цього, третя особа-1 просила позивача перевірити викладені у зверненні факти і надати їм правову оцінку.

Зверненням від 04.12.2020 за вих.№27/01 третя особа-1 доповнила звернення від 22/01(22/02) від 21.09.2020 вказавши, що відповідач просить перепідключитися третю особу безпосередньо до мереж позивача з метою уникнення негативних наслідків.

Позивач листом від 07.10.2020 за вих.№37946/1001, який адресовано відповідачу та третій особі-1 повідомив, що електричні мережі позивача за адресою розташування потужності третьої особи-1 відсутні, тому перепідключення навантаження на електричне обладнання позивача не є можливим. Позивач просив відповідача повідомити позивача та третю особу-1 про терміни проведення ремонтних робіт на обладнанні комірки №11 ПС "Родина" та відновлення схеми нормального режиму електропостачання.

Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг листом від 03.12.2020 за вих.№13023/20/7-20 адресованим третій особі-1, позивачу та відділу НКРЕКП у Дніпропетровській області у відповідь на звернення третьої особи-1 від 21.09.2020 за вих.№22/02 повідомила, що відповідно до законодавства між відповідачем та позивачем має бути укладений договір про спільне використання електричних мереж. Розподіл електричної мережі до електроустановки третьої особи-1 має бути забезпечено примусовим виконанням умов цього договору відповідачем (основним споживачем) через звернення до суду позивача. Також позивач може забезпечити розподіл до об`єкту третьої особи-1 за іншою схемою живлення, але після внесення відповідних змін до умов договорів.

Відповідач зазначав, що комірка ф.11 ПС "Родина" потребує заміни, що істотно впливає на понесення відповідачем великих затрат, не сумісних з оплатою позивачем за транзит електричної енергії субспоживачам.

Виникнення спірних моментів між сторонами щодо виконання умов Договору та обов`язків за ним й стало причиною звернення до суду.

Згідно з положеннями статті 2 Господарського процесуального кодексу України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є його порушення, невизнання або оспорення. Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 16.10.2019 року у справі № 525/505/16-ц).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.06.2019р. у справі № 922/1500/18 та від 31.10.2019р. у справі № 916/1134/18.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006 визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зазначений вище підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи наявні докази, якими обгрунтовуються позовні вимоги та підтверджуються обставини, на які посилається позивач, а саме:

- лист ТОВ «ПКФ «Літмєх» за вих.№14-1 від 20.07.2017 до ПрАТ «Суха Балка», в якому заявником повідомлено про припинення електропостачання з 22.06.2016 по Ф.11 (ЕІС-код 62Z526) та висловлено прохання зазначити строки усунення пошкоджень та відновлення працездатності комірки №11 (т. 1 а.с. 114);

- лист ТОВ «ПКФ «Літмєх» за вих.№12-20 від 07.06.2018 до ПрАТ «Суха Балка», в якому повторно повідомлено про існування обставин поломки комірки № 11 та додатково зазначено про перевищення допустимих меж електронавантаження на комірку № 33, внаслідок перепідключення обладнання на її силовий кабель, що збільшило випадки аварійних відключень (т. 1 а.с. 115);

- звернення ТОВ «ПКФ «Літмєх» за вих.№22/01 від 21.09.2020 до АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» та НКРЕКП, в якому заявником зазначено про припинення електропостачання з 22.06.2016 по Ф.11 (ЕІС-код 62Z526) у зв`язку із пошкодженням обладнання 6кВ Ф.11, відповідальність за яке відповідно до акта розмежування балансової належності несе основний споживач ПрАТ «Суха Балка». Також, третя особа-1 вказала, що електропостачання по Ф.11 не відновлено до теперішнього часу, а звернення третьої особи-1 залишено без відповіді. Крім цього, третя особа-1 просила перевірити викладені у зверненні факти і надати їм правову оцінку (т. 1 а.с. 14);

- звернення від 04.12.2020 за вих.№27/01, в якому третя особа-1 доповнила звернення від 22/01(22/02) від 21.09.2020 вказавши, що відповідач просить перепідключитися безпосередньо до мереж позивача з метою уникнення негативних наслідків (т. 1 а.с. 15);

- лист АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» від 07.10.2020 за вих.№37946/1001 до ТОВ «ПКФ «Літмєх» та ПрАТ «Суха Балка», в якому повідомлено, що електричні мережі позивача за адресою розташування потужності третьої особи-1 відсутні, тому перепідключення навантаження не електричне обладнання позивача не є можливим. Позивач просив відповідача повідомити позивача та третю особу-1 про терміни проведення ремонтних робіт на обладнанні комірки №11 ПС "Родина" та відновлення схеми нормального режиму електропостачання (т. 1 а.с. 16-17);

- лист Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг листом від 03.12.2020 за вих.№13023/20/7-20, який адресовано ТОВ «ПКФ «Літмєх», АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» та відділу НКРЕКП у Дніпропетровській області у відповідь на звернення третьої особи-1 від 21.09.2020 за вих.№22/02, в якому НКРЕКП повідомила, що відповідно до законодавства між відповідачем та позивачем має бути укладений договір про спільне використання електричних мереж. Розподіл електричної мережі до електроустановки третьої особи-1 має бути забезпечено примусовим виконанням умов цього договору відповідачем (основним споживачем) через звернення до суду позивача. Також позивач може забезпечити розподіл до об`єкту третьої особи-1 за іншою схемою живлення, але після внесення відповідних змін до умов договорів (т. 1 а.с. 18-19).

Натомість, ПрАТ «Суха Балка» не надано суду доказів належного виконання зобов`язань за договором №37ЦС від 08.10.2010 про спільне використання технологічних електричних мереж, як і не надано доказів, що звільняли б відповідача від виконання своїх обов`язків за договором та відповідальності.

Відтак, наявні у справі докази, у своїй логічній сукупності та взаємозв`язку, свідчать про більшу вірогідність існування обставин, на які посилався позивач, щодо неналежного виконання договірних зобов`язань ПрАТ «Суха Балка» та припинення електропостачання по Ф.11 (ЕІС-код 62Z526).

З огляду на викладене, колегією суддів відхиляються доводи апелянта про те, що ТОВ «ПКФ «Літмєх» отримує електричну мережу належно, з дотриманням показників якості та категорії надійності, котрі передбачені Договором про спільне використання технологічних електричних мереж №37ЦС від 08.10.2010 і що позивачем не доведено належним чином вини відповідача у неналежному виконанні умов Договору.

Апеляційний суд наголошує, що згідно ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі 761/17142/15-ц).

За приписами п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Такий спосіб захисту дозволяє кредиторам у зобов`язаннях забезпечити повне або часткове отримання результату, заради якого укладався договір, та застосовується в тому випадку, якщо контрагент був зобов`язаний вчинити дії, але відмовився або ухиляється від їх виконання.

При цьому, положеннями ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України законодавцем встановлено лише орієнтовний перелік способів захисту прав, який не є вичерпним. Відтак, судом може здійснюватися захист прав та інтересів осіб в інші способи, встановлені договором або законом, як це передбачено в абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. У разі порушення права чи інтересу особи, в останньої виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних відносин. Тобто особа, права якої порушено, обирає для себе саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Так, Актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 16.09.2010 (т. 1 а.с. 13) встановлено, що балансова належність електромереж та установок: власника мереж (основного споживача) - ком №11, 25, 33, 35 ПС "Родина" (пункт 1.1 Акту).

Спірною є комірка №11, яка відноситься до балансової належності відповідача.

Пунктом 2.1 Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 16.09.2010 визначено, що власник електромережі (основний споживач) (відповідач) несе відповідальність за технічний стан і безпечну експлуатацію електрообладнання, зокрема, спірної комірки №11.

Таким чином, належним способом захисту прав АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» буде зобов`язання ПрАТ «Суха Балка» виконати свій обов`язок за Договором №37ЦС від 08.10.2010 про спільне використання технологічних електричних мереж в натурі.

А отже, розподіл електричної енергії до електроустановки третьої особи-1 має бути забезпечено примусовим виконанням відповідачем умов договору шляхом відновлення передачі електричної енергії Товариству з обмеженою відповідальністю "ПКФ ЛІТМЄХ" (Україна, 69041, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Мінська, будинок 5; Ідентифікаційний код 37167921) технологічними електричними мережами спільного використання з дотриманням показників якості електричної енергії та категорії надійності електропостачання через комірку (ввід) Ф.11 (ЕІС - код 62Z526) ПС "Родина".

За таких умов апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими твердження апелянта про те, що листом №40.9.0/2084 від 12.11.2020 ТОВ «ПКФ «Літмєх» було повідомлено про відмову від договору або його перегляд, тобто, станом на теперішній час договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №2968 від 01.07.2011 є таким, що втратив чинність, а тому, зобов`язання у ПрАТ «Суха Балка» перед третьою особою відсутні, виходячи з такого.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, матеріали справи не містять вказаних доказів, на які посилається скаржник у своїй апеляційній скарзі (листа №40.9.0/2084 від 12.11.2020), як і не зазначено про існування будь-яких складнощів в їх самостійному отриманні відповідачем та неможливості їх подання до суду, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду.

Апеляційний суд вважає за необхідне також зауважити, що дії відповідача, який спочатку у суді першої інстанції заперечував проти позовних вимог з підстав виходу комірки Ф-11 ПС «Родина» з ладу та необхідності її ремонту/заміни, а в подальшому стверджував про додержання ним категорії надійності електропостачання до ТОВ «ПКФ «Літмєх», й наразі в апеляційній скарзі заявляє про належне виконання договірних зобов`язань, є суперечливими і ставлять під сумнів чесність намірів та добросовісність його поведінки.

Добросовісність є однією із основоположних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК). Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Дії учасників цивільних та корпоративних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019р.

Що стосується аргументів скаржника про те, що станом на теперішній час комірка Ф-11 ПС «Родина» потребує заміни, що істотно впливає на понесення ПрАТ «Суха Балка» великих витрат, не сумісних з оплатою АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» за транзит електричної енергії субспоживачам, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки це не стосується предмету спору і ці питання не належать до кола обставин, з`ясування яких необхідне для правильного вирішення справи, тобто не входять до предмету доказування.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тому відповідач не повинен перекладати тягар утримання свого майна на позивача та третіх осіб або використовувати вказану обставину як підставу для невиконання своїх договірних зобов`язань й уникнення відповідальності за їх порушення.

В той же час, у випадку недостатності сум, які відповідач отримує за транзит електричної енергії від позивача та перевищення над ними витрат, які несе ПрАТ «Суха Балка» на утримання електричної мережі, останнє не позбавлене права ініціювати внесення змін до договору №37ЦС від 08.10.2010 про спільне використання технологічних електричних мереж на підставі ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 654 ЦК України.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обгрунтованих правових підстав для задоволення позову.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 у справі № 904/7145/20.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СУХА БАЛКА" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 у справі №904/7145/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.04.2021 у справі №904/7145/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за Приватним акціонерним товариством "СУХА БАЛКА".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20.08.2021.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов