РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.08.2021Справа № 910/5839/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 114110,46 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

від позивача Стеценко О.В.

від відповідача не з`явились

В судовому засіданні 12.08.2021 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 13984234,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання зобов`язань відповідачем за договором № ЦЗВ-14-02620-01 від 19.06.2020.

Ухвалою суду від 19.04.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

20.04.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 19.04.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.04.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.05.2021.

21.05.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що основна сума заборгованості була сплачена у квітні 2021 року до відкриття провадження у справі. Відповідач зазначив, що прострочення оплати з його боку мало місце в зв`язку з недофінансуванням, крім того, прострочення було не довготривале, а тому є підстави для відмови у застосуванні санкцій.

24.05.2021 від позивача надійшла заява про зміну позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача на їх користь 40416,02 грн пені, 17948,65 грн 3% річних, 55745,79 грн інфляційних втрат та судовий збір пропорційно до заявлених вимог, а надмірно сплачений судовий збір повернути при винесенні рішення.

У підготовчому засіданні 27.05.2021 представник позивача підтримав заяву про зміну позовних вимог та просив її прийняти.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом 27.05.2021 протокольною ухвалою прийнято заяву про зменшення позовних вимог та вирішено продовжувати розгляд справи з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

27.05.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 24.06.2021.

Ухвалою суду від 24.06.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті на 19.07.2021.

В судовому засіданні 19.07.2021 оголошено перерву до 12.08.2021.

Через канцелярію суду від відповідача 23.07.2021 надійшло клопотання про зменшення нарахованих штрафних санкцій мотивоване відсутністю збитків у позивача та тяжким фінансовим становищем відповідача.

В судове засідання 12.08.2021 представник відповідача не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 12.08.2021 повернуто позивачу надміру сплачений судовий збір.

В судовому засіданні 12.08.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених у заявах по суті спору. Крім того, позивачем оголошено заперечення проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій. Позивач зазначив, що відповідачем не надано доказів в підтвердження скрутного фінансового становища. Крім того втрати від інфляції та 3% річних мають компенсаційний, а не штрафний характер

Відповідно до ст. 217 ГПК України про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд зазначає в протоколі судового засідання і переходить до судових дебатів.

В судових дебатах представник позивача просив задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2020 між Філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (постачальник) укладено договору поставки № ЦЗВ-14-02620-01, згідно п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а замовник прийняти та оплатити оливи та мастильні матеріали, названі в подальшому "товар", найменування, марка і кількість якого вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Поставка товару підтверджується актом прийому-передачі. Акт прийому-передачі складається на підставі накладної або товарно-транспортної накладної та підписується, за умови надання постачальником: рахунку-фактури на поставлений товар; податкову накладну оформлену та зареєстровану відповідно до вимог чинного законодавства України; копії накладної або товарно-транспортної накладної; копії документів з якості товару. Датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній або відміткою на товарно-транспортній накладній на адресу вантажоодержувача, яка вказується в рознарядці замовника (п. 3.7, 3.8 договору).

Відповідно до п. 6.1, 6.2 договору постачальник протягом 3 робочих днів із дати поставки товару, але не пізніше 3-го числа наступного за звітним місяцем, надає замовнику рахунок-фактуру на цей товар, податкову накладну, оформлену та зареєстровану у відповідності до вимог чинного законодавства України, копії накладних або товарно-транспортних накладних на кожну партію окремо. Замовник після підписання акту прийому-передачі згідно п. 3.7 здійснює оплату в гривнях за банківськими реквізитами постачальника протягом 10 календарних днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України, але не раніше надання постачальником всіх документів згідно п. 6.1 договору. Строк оплати може збільшуватись за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди.

Сторони встановили, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, замовник сплачує пеню у розмірі 10% відсотків річних від простроченої суми грошових зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості (п. 9.6 договору).

Відповідно до п. 12.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 строк дії цього договору встановлюється з моменту його підписання сторонами до 31.03.2021, а в частині оплати та в разі наявності потреби замовника, що підтверджено рознарядкою і, у разі необхідності, відповідним повідомленням, направленими на адресу постачальника - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Остаточна вартість та кількість товару, сторони обумовили поставити за договором була визначена додаткової угодою № 3 від 12.03.2021 та специфікацією № 3 на суму 23388270,85 грн.

На підтвердження обставин щодо поставки товару, позивач надав товарно-транспортні накладні: № 349 від 19.03.2021; № 351 від 22.03.2021; № 352 від 23.03.2021; № 353 від 23.03.2021; № 355 від 24.03.2021; № 356 від 24.03.2021; № 354 від 24.03.2021. Також долучено залізничні накладні: № 45981479 від 19.03.2021; № 45910726 від 17.03.2021; № 45934114 від 18.03.2021; № 45981487 від 19.03.2021; № 45910668 від 17.03.2021.

Крім того, позивач надав підписані обома контрагентами та скріплені їх печатками акти прийому-передачі: № 77 від 17.03.2021 на суму 2108588,87 грн; № 78 від 17.03.2021 на суму 1889432,44 грн; № 79 від 18.03.2021 на суму 2124423,86 грн.

До матеріалів справи позивачем долучено податкові накладні з доказами їх реєстрації у встановленому законом порядку: № 24 від 17.03.2021 на суму поставки 2108588,87 грн, зареєстровано 18.03.2021; № 25 від 17.03.2021 на суму поставки 1889432,44 грн, зареєстровано 18.03.2021; № 26 від 18.03.2021 на суму поставки 2124423,86 грн, зареєстровано 19.03.2021; № 27 від 19.03.2021 на суму поставки 1178589,62 грн, зареєстровано 1178589,62 грн, зареєстровано 22.03.2021; № 28 від 19.03.2021 на суму поставки 1898933,44 грн, зареєстровано 22.03.2021; № 29 від 19.03.2021 на суму поставки 2061717,26 грн, зареєстровано 22.03.2021; № 30 від 22.03.2021 на суму поставки 526163,90 грн, зареєстровано 23.03.2021; № 31 від 23.03.2021 на суму поставки 398383,50 грн, зареєстровано 24.03.2021; № 32 від 23.03.2021 на суму поставки 727235,10 грн, зареєстровано 24.03.2021; № 33 від 24.03.2021 на суму поставки 219802,34 грн, зареєстровано 25.03.2021; № 34 від 24.03.2021 на суму поставки 300239,08 грн, зареєстровано 25.03.2021; № 35 від 24.03.2021 на суму поставки 530175,18 грн, зареєстровано 25.03.2021.

Отже, матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 13963684,59 грн. Крім того, обставини щодо отримання товару на зазначену суму відповідачем не заперечувались та не оспорювались.

Крім того, вартість товару була оплачена відповідачем у повному обсязі протягом квітня 2021 року, що підтверджується долученими відповідачем платіжними дорученнями.

Обставини щодо повної оплати вартості товару після звернення позивача з позовом до суду ТОВ "Корнет Холдинг" не оспорювались та не заперечувались, в зв`язку з чим до суду була подана заява про зміну розміру позовних вимог. Позивач зменшив позовні вимоги на суми основного боргу у розмірі 13963684,59 грн. Заява про була прийнята судом, в зв`язку з чим в рамках даної справи розглядається спір про стягнення пені, втрат від інфляції та 3% річних.

Укладений між сторонами Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Приписом ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1, 6.2 договору постачальник протягом 3 робочих днів із дати поставки товару, але не пізніше 3-го числа наступного за звітним місяцем, надає замовнику рахунок-фактуру на цей товар, податкову накладну, оформлену та зареєстровану у відповідності до вимог чинного законодавства України, копії накладних або товарно-транспортних накладних на кожну партію окремо. Замовник після підписання акту прийому-передачі згідно п. 3.7 здійснює оплату в гривнях за банківськими реквізитами постачальника протягом 10 календарних днів з дати оформлення та реєстрації податкової накладної, у відповідності до вимог чинного законодавства України, але не раніше надання постачальником всіх документів згідно п. 6.1 договору. Строк оплати може збільшуватись за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди.

З урахуванням дат реєстрації податкових накладних оплата товару мала бути здійснена відповідачем у наступні строки: до 29.03.2021 - 6122445,17 грн (прострочення з 30.03.2021); до 01.04.2021 - 5139240,32 грн (прострочення з 02.04.2021); до 02.04.2021 - 526163,90 грн (прострочення з 03.04.2021); до 05.04.2021 - 2175835,20 грн (прострочення з 06.04.2021).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено відсутність основної заборгованості станом на день розгляду справи, проте прострочення з оплати товару мало місце, що є підставою для нарахування пені, 3 % річних та втрат від інфляції.

Позивач просить стягнути втрати від інфляції у розмірі 55745,79 грн та 3 % річних у розмірі 17948,65 грн за період з 30.03.2021 по 22.04.2021

У відповідності до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, здійснений позивачем, та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а втрати від інфляції у розмірі 55745,79 грн. та 3% річних у розмірі 17948,65 грн є такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Позивачем також заявив вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 40416,02 грн за період з 30.03.2021 по 22.04.2021.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони встановили, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання за цим договором, замовник сплачує пеню у розмірі 10% відсотків річних від простроченої суми грошових зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше облікової ставки НБУ, що діяла на момент виникнення заборгованості (п. 9.6 договору).

Суд перевірив розрахунок позивача та вважає його обгрунтованим та арифметично вірним, а суму пені у розмірі 40416,02 грн такою, що підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Отже, вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій у повному обсязі.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Разом з тим суд зазначає, що для застосування вищевказаних правових норм щодо зменшення розміру неустойки, відповідач повинен довести наявність тих обставин, з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статтею 74 ГПК України, статтею 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

В той час відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, зокрема, відсутності завдання збитків іншим учасникам господарських відносин, чи скрутного фінансового становища, на підставі яких суд би міг дійти висновку щодо наявності підстав з якими законодавець пов`язує можливість такого зменшення, а відтак, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу не підлягає задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 76 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 ГПК України.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів сторін суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідач не спростував обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корнет Холдинг" (01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, буд. 9-Б, ідентифікаційний код 39798690) 3% річних у розмірі 17948 (сімнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн. 65 коп., пеню у розмірі 40416 (сорок тисяч чотириста шістнадцять) грн 02 коп, втрати від інфляції у розмірі 55745 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) грн 79 коп., судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 18.08.2021

Суддя І.В.Усатенко