ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 місто Дніпро Справа № 904/2300/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Антоніка С.Г., Іванова О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021 (суддя Мілєва І.В.) у справі №904/2300/21

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя

до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення 3 632,93 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на свою користь 3 632,93 грн. збитків (нестача вантажу).

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021 у справі №904/2300/21 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків із забезпечення схоронності переданого до перевезення вантажу - вугілля у вагоні №5615280 за залізничною накладною №47173786, що підтверджується комерційним актом №460005/1292 від 24.09.2019.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку про доведеність належними та допустимими доказами втрати вантажу залізницею після приймання його до перевезення. Також місцевий господарський суд погодився із заявленим розміром недостачі вантажу, який з урахуванням природної втрати та вартості 1 т вантажу в розмірі 3 280,00 грн. (без ПДВ), становив 923 кг на суму 3 632,93 грн.

Місцевий господарський суд встановив, що позивач довідався про порушення свого права 24.09.2019 (дата складання спірного комерційного акта), тому з урахуванням приписів статті 315 Господарського кодексу України мав право звернутися до суду із цим позовом у строк до 28.12.2020 включно (24.09.2019 + 15 місяців (6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, з урахуванням 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію), з урахуванням того, що останній день строку припадає на вихідний, святковий день), однак позивач з позовом до суду звернувся 05.03.2021, тобто поза межами вказаного строку.

У зв`язку з тим, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, місцевим господарським судом відмовлено у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021 у справі №904/2300/21; прийняти нове рішення, яким у позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський судом дійшов до помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності з огляду на продовження строків позовної давності Законом України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" на строк дії такого карантину.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2021 (колегією суддів: головуючий Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Подобєда І.М., ОСОБА_1) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021 у справі №904/2300/21, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження.

24.06.2021 від Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач вважає введення карантину неповажною причиною для пропуску позовної давності, оскільки карантин введено з 12.03.2020, тому у позивача було достатньо часу для звернення з позовом до суду в межах позовної давності. Крім того, позивач не припиняв діяльність в період карантину, тому відсутні об`єктивні обставини неможливості своєчасного звернення з позовом до суду.

У зв`язку із перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М. та звільненням у відставку судді ОСОБА_1 відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 18.08.2021 відбулась автоматична зміна складу колегії суддів.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 визначено для розгляду справи №904/2300/21 колегію суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Антонік С.Г., Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2021 справу №904/2300/21 прийнято до свого провадження колегію суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 28.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" (постачальник) та Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (покупець) було укладено договір постачання № 1-1-2019/014, відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію (далі вугілля), за марочним складом, ціною та в кількості, наведеним у відповідних специфікаціях до цього договору.

Ціна (базова договірна ціна) вугілля встановлена на базисних умовах постачання, передбачених цим договором, та зазначається сторонами у специфікаціях до цього договору (пункт 3.1 договору).

Фактична договірна ціна вугілля, яке постачається за цим договором, буде розрахована за фактом приймання вугілля, з урахуванням положень цього договору (пункт 3.2 договору).

Фактична вартість вугілля, що відвантажується, вказується у рахунках, які надаються постачальником відповідно до пункту 2.4 цього договору (пункт 4.5 договору).

01.04.2019 сторони підписали специфікацію №829759 до договору, в якій визначили товар, що підлягає поставці: найменування товару: вугілля кам`яне, Г(Г1) КОМ 13-100, вугілля кам`яне, Г (Г1) М (13-25), вугілля кам`яне ДТКОМ (13-100), вугілля кам`яне, ДГМ 13-25 (код УКТ ЗЕД - 2701); кількість тонн: 4 000,00 +/- 10%; ціна без ПДВ за 1 тонну: 3 725,00 грн., на загальну суму 17 880 000,00 грн. з ПДВ, строк поставки з 01.04.2019 по 09.05.2019; вантажоодержувач: Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів", станція призначення Запоріжжя-Ліве, виробник: Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", вантажовідправник: Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

За Актом приймання-передачі вугільної продукції №1909-13 від 19.09.2019 постачальник передав, а покупець прийняв вугілля кам`яне Г (Г1) М(13-25), виробник: Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", вантажовідправник: Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", вантажоодержувач: Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів". За вказаним актом Товариство з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" передало Акціонерному товариству "Запорізький завод феросплавів" вугілля кам`яне Г (Г1) М(13-25), у тому числі у вагонах № 56152820, № 56237167.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Д.Трейдінг" виставило позивачу рахунок на оплату № 3008-30 від 30.08.2019 на суму 3 936 000,00 грн. з ПДВ (3 280,00 грн. (без ПДВ) за 1 т).

На виконання умов договору поставки та специфікації №829759 від 01.04.2019 Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" на адресу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (вантажоодержувач) направлена партія вугілля у твердому стані з вологісю не більше 14%у вагонах №56152820, № 56237167 за залізничною накладною № 47173786.

Відповідно до накладної № 47173786 маса вантажу в вагоні № 56152820 - 57 350 кг, тара - 21 700 кг.

Вагон №56152820, який прибув по залізничній накладній №47173786, виданий вантажоотримувачу - Акціонерному товариству "Запорізький завод феросплавів" зі складанням комерційного акта № 460005/1292 від 24.09.2019.

Згідно з комерційним актом № 460005/1292 від 24.09.2019 видача вантажу відбулась зі зважуванням на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача №0120 огляд - перевірка 04.09.2019. За документом значиться 2 напіввагони, вага 114 950 кг; в вагоні 56152820 вага нетто 57 300 кг, тара 21 700 кг; фактично виявилась вага: брутто 76 980 кг, тара з документа 21 700 кг, нетто 55 280 кг, що менше документа на 2 070 кг. В комерційному відношенні навантаження вище рівня бортів 40 см шапкою. Вантаж маркований вапном, що відповідає документу. Маркування порушене, виїмки над 1-2, 6-7 люками довжиною 180-200 см, шириною 250-280 см, глибиною 40-50 см. кожна. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люка закриті, течі вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінились.

Позивач вважає, що недостача вантажу виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить стягнути вартість недостачі вантажу із вирахуванням норми природної втрати в сумі 3 632,93 грн., що і є причиною спору.

Предметом спору є стягнення із залізниці вартості недостачі вугілля у вагоні №56152820 з урахуванням норми природної втрати у розмірі 923 кг 3 632,93 грн.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами статті 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Статтею 113 Статуту встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Матеріалами справи підтверджується, що вантаж (вугілля) відправлений Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" на адресу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (вантажоодержувач) у вагонах №56152820, №56237167 за залізничною накладною № 47173786.

Факт недостачі вантажу виявлений та зафіксований комерційним актом №460005/1292 від 24.09.2019.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі, сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, щодо вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Відповідно до складеного позивачем розрахунку відповідальна недостача вантажу (вугілля) з урахуванням природної втрати (2%) та вартості 1 т. вантажу в розмірі 3 280,00 грн. (без ПДВ) становила у вагоні №56152820 в розмірі 923 кг на суму 3 632,93 грн. (з ПДВ).

Згідно зі статтею 6 Статуту залізниць України вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

Відповідно до статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно зі статтею 130 Статуту залізниць України одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу, за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку про доведеність належними та допустимими доказами втрати вантажу залізницею після приймання його до перевезення та, відповідно, наявність підстав для задоволення позову.

Вимогами статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Позивачем у даному випадку доведена наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні №56152820, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі оплаченого товару на загальну суму 3 632,93 грн. та наявності причинного зв`язку між протиправної поведінкою та завданими збитками.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні №56152820 сталась не з вини відповідача (відповідно до частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України та статті 127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (стаття 113 Статуту залізниць України).

Таким чином, позивачем до матеріалів справи надані докази, які мають бути подані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів є у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідач у відзиві просить суд застосувати позовну давність до позовних вимог.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина 1 статті 258 Цивільного кодексу України).

Позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту (стаття 136 Статуту залізниць України).

Претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу (пункт а) статті 134 Статуту залізниць України).

До пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді (частини 1-4 статті 315 Господарського кодексу України).

Звернення з позовом до залізниці упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями статті 315 Господарського кодексу України.

Докази звернення до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі вантажу в матеріалах справи відсутні.

Місцевий господарський суд зазначив, що відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу в даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (частина 1 статті 260 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 Цивільного кодексу України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (частина 3 статті 254 Цивільного кодексу України).

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина 5 статті 254 Цивільного кодексу України).

Місцевий господарський суд зазначив, що позивач дізнався про порушення свого права 24.09.2019 (дата складання спірного комерційного акта), тому мав право звернутися до суду із даним позовом у строк до 28.12.2020 включно (24.09.2019 + 15 місяців (6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, з урахуванням 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію), з урахуванням того, що останній день строку припадає на вихідний, святковий день), однак звернувся з позовом до суду 05.03.2021, тобто поза межами вказаного строку.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суду, посилаючись на продовження строків позовної давності Законом України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин, який наразі продовжено до 30.04.2021 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами).

Згідно із Законом України №540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" подано до суду 05.03.2021, про що свідчить поштовий штемпель відділення зв`язку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду.

Таким чином, з огляду на продовження строків позовної давності, позивачем не було пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача збитків, завданих нестачею вантажу за залізничною накладною № 56152820.

За таких обставин апеляційний господарський суду вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, позов Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи (пункт 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта, наведеними в обґрунтування апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні позову.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021 у справі №904/2300/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021 у справі №904/2300/21скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи ґедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108; ідентифікаційний код 40081237) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, 11; ідентифікаційний код 00186542) 3 632,93 грн. збитків, завданих нестачею вантажу, 2 270,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову, 3 405,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 19.08.2021.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 19.08.2021 у справі №904/2300/21 поштою не надсилаються.

Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу (згідно з наявною в матеріалах справи інформацією) Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (ІНФОРМАЦІЯ_1), Акціонерного товариства "Українська залізниця" (), Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" ().