ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.08.2021 м. Ужгород Справа № 907/486/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №907/486/21

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКОАЛТРЕЙДІНГ», м. Дніпро до фізичної особи підприємця Дацер Степана Оттовича, м. Тячів про стягнення суми 63 485,28 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про стягнення суми 63 485,28грн., у тому числі 50 279,48грн. основного боргу по оплаті вартості поставленого товару за Договором поставки №20200611 від 11.06.2020, суму 10 500,86 грн. пені за несвоєчасний розрахунок та 2 704,94 грн. три відсотки річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по договору, в частині проведення своєчасної оплати отриманого товару, чим порушено умови укладеного Договору поставки №20200611 від 11.06.2020 та вимоги статей 525, 526, 530, 610, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки справа №907/486/21, не є складною в розумінні норми ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.06.2021 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Вказана ухвала суду від 23.06.2021 була надіслана відповідачу 24.06.2021 рекомендованим листом, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 90500, Закарпатська обл., Тячівський р-н, місто Тячів, вулиця Пражська, будинок 27.

Відповідач на виконання вимог ухвали суду від 23.06.2021 року подав відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог.

Вказує, на те, що позивач не надав платіжне доручення від 04.09.2020 відповідно до якого позивачу перераховано ще додатково 4 568,46 грн.

Відповідач стверджує, що відповідно до п.8 специфікації сума проплати становить 648 869,76 грн. Відповідачем проплачена вказана сума протягом визначеного терміну. У зв`язку з чим, вважає посилання позивача на курсову різницю в разі відсутності прострочок по строкам оплат не коректним та таким, що суперечить п.2.1 Договору, відповідно до якого ціна вугілля зазначається в національній валюті, що фіксується в специфікаціях.

Щодо поставки за специфікацією №2 відповідного товару відповідач стверджує, що у зв`язку з неналежною якістю отриманого товару, сторонами було узгоджено зменшення вартості товару на 10 відсотків.

За доводами відповідача, у зв`язку з частковою проплатою отриманого товару, заборгованість перед позивачем становить 8 000,00 грн. з якої і повинні нараховуватися штрафні санкції.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11 червня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКОАЛТРЕЙДІНГ» (далі Позивач, Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Дацер Степан Оттович (далі Відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки №20200611 ІКТ-Д (далі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити у термін у власність Покупця вугільну продукцію, далі по тексту - «Вугілля», а Покупець зобов`язується прийняти Вугілля та сплатити за нього грошові кошти на умовах, викладених у даному Договорі.

Марка вугілля, сорт, кількість, якість, строки поставки Вугілля, що поставляється, визначаються в Специфікаціях, що є невід`ємною частино Договору (п.1.2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна Вугілля зазначена в національній валюті України, що фіксується в Специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Якщо поставлене Вугілля не відповідатиме показникам якості, зазначеним у Специфікаціях, а Покупець готовий його прийняти та сплатити за нього грошові кошти, то Сторони повинні скласти додаткову угоду про зміну умов поставки та ціни на Вугілля (п.2.2 Договору).

За умовами п. 3.7 Договору постачальник передає у власність Покупця Вугілля, вказане у видаткових накладних на підставі додатків - Специфікацій до цього Договору, Датою поставки та право власності на Вугілля виникає у Покупця з дати, що вказана на штемпелі залізничної накладної станцією призначення.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставки, розрахунки за даним Договором здійснюються в національній валюті України на підставі рахунків Постачальника та згідно залізничної накладної.

Оплата за Вугілля здійснюється Покупцем протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту прибуття Товару на станцію призначення на підставі рахунків Постачальника і відповідно залізничної накладної. Дата прибуття підтверджується штампом на залізничній накладній. Інші умови оплати можуть бути зазначені в Специфікаціях (п.4.2. Договору).

На виконання умов Договору поставки між Постачальником та Покупцем укладено: - Специфікацію №1 від 11.06.2020 року на поставку Вугілля марки АМ 13-25 мм у кількості 140,00 тон.

Сума поставки по цій специфікації складає 648 869,76 грн. з ПДВ +/- 10% в залежності від кількості поставленого вугілля.

Пункт 7 Специфікації №1, передбачено умови оплати: 100% вартості Вугілля протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту заходу вагонів на станцію призначення, згідно календарного штемпелю на залізничній накладній. Оплата Вугілля здійснюється в гривнях за курсом НБУ долара США, встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за Вугілля. Ціна за Вугілля фіксується станом на 11.06.2020 року, та складає 145,00 доларів США за 1 тону без ПДВ. Курс НБУ гривні по відношенню до долара США станом на 11.06.2020 року становить 26,6367 грн. Строк поставки: липень-серпень 2020 року, Вантажоодержувач: ФОП Клемонца Ксенія Іванівна, код НОМЕР_1 .

За доводами позивача, які відповідачем не заперечувались, постачальником здійснено поставку товару за специфікацією №1.

Відповідачем здійснювалась оплата отриманого товару, а саме : 02.09.2020 року - 144 000 грн; 04.09.2020 року - 26 165,31 грн; 08.09.2020 року - 100 000,00 грн; 10.09.2020 року - 100 000,00 грн; 15.09.2020 року - 15 165,31 грн. 04.09.2020 року 4568,48 грн. 15.09.2020 року 4478,40 грн.

За доводами позивача, відповідачем здійснено оплату отриманої продукції без врахування п.7 специфікації №1, що призвело до виникнення курсової різниці у сумі 15 161,78 грн.

17.09.2020 року між Сторонами укладено Специфікацію №2 на поставку Вугілля марки АМ 13-25 мм у кількості 70,00 тон. на загальну суму 279 510,00 грн.

Пункт 7 даної Специфікації, умови оплати: 100% вартості Вугілля протягом 21 календарних днів з моменту заходу вагонів на станцію призначення, згідно календарного штемпелю на залізничній накладній. Оплата Вугілля здійснюється в гривнях за курсом НБУ долара США, встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за Вугілля. Ціна за Вугілля фіксується станом на 17.09.2020 року, та складає 118,33 доларів США за 1 тону без ПДВ. Курс НБУ гривні по відношенню до долара США станом на 17.09.2020 року становить 28,1195 грн.

У відповідності до залізничної накладної №43387406 прибуття залізничного вагону з вантажем відбулося 26.09.2020 року.

Відповідачем здійснено часткову оплату отриманого товару, а саме: 30.12.2020 року 130 000.00 грн: 11.01.2021 року 30 000.00 грн: 01.04.2021 року 80 000.00 грн.

У зв`язку з чим за доводами позивача у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 35 117, 70 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем надіслано відповідача претензію №25/05/21-1 від 25.05.2021 з вимогою оплатити наявну заборгованість. Однак дана претензія залишена відповідачем без задоволення, що і зумовило звернення позивача до суду.

Згідно пункту 7.2. Договору поставки, прострочення оплати вартості поставленої партії Вугілля відповідно до п.4.2. даного Договору або строків оплати визначених у Специфікації тягне сплату Покупцем на користь Постачальника пені в розмірі 0,1% від несвоєчасно несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення і по день остаточного погашення заборгованості за Договором.

У зв`язку з порушенням умов договору, з огляду на положення п. 7.2 Договору позивачем крім основної суми боргу, також заявлено позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 10 500,86 грн. та суми 2 704,94 грн. трьох відсотків річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

22.06.2021 року Відповідачем була припинена господарська діяльність, про що був внесений відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .

Частиною 8 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

У відповідності до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, п.п. 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 № 2147-VIII, одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відтак, з дати набрання чинності ГПК України в указаній вище редакції, а саме, з 15.12.2017, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір поставки №20200611 від 11.06.2020 року, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України та параграфів 1 і 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати повної та своєчасної оплати за поставлений Позивачем товар.

Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно - розпорядчого документа на майно.

Пункт 7 даної Специфікації, умови оплати: 100% вартості Вугілля протягом 21 календарних днів з моменту заходу вагонів на станцію призначення, згідно календарного штемпелю на залізничній накладній. Оплата Вугілля здійснюється в гривнях за курсом НБУ долара США, встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за Вугілля. Ціна за Вугілля фіксується станом на 17.09.2020 року, та складає 118,33 доларів США за 1 тону без ПДВ. Курс НБУ гривні по відношенню до долара США станом на 17.09.2020 року становить 28,1195 грн.

У відповідності до залізничної накладної №43387406 прибуття залізничного вагону з вантажем відбулося 26.09.2020 року.

Факт прийняття товару сторонами не заперечується.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Станом на день розгляду даної справи у відповідача рахується заборгованість у вищезазначеному розмірі. Вказана сума боргу є непогашена, відповідачем у встановленому законом порядку не спростована та не заперечена.

З огляду на те, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості у Відповідача та ним не спростовано наявність такої, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Позивача в частині стягнення вартості неоплаченого товару в сумі 35 117, 70 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Якщо поставлене Вугілля не відповідатиме показникам якості, зазначеним у Специфікаціях, а Покупець готовий його прийняти та сплатити за нього грошові кошти, то Сторони повинні скласти додаткову угоду про зміну умов поставки та ціни на Вугілля (п.2.2 Договору).

Твердження відповідача про погодження зміни ціни договору судом не беруться до уваги, оскільки такі не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Водночас надані відповідачем знімки екранів з мобільного додатку "Вайбер" та електронної пошти не містять підтвердження факту зміни договірних правовідносин з позивачем, а сама переписка не містить ідентифікуючих ознак, які б давали підстави вважати, що листування відбулося саме з уповноваженою особою позивача.

З вказаних знімків екрану не можливо достовірно встановити між ким проводилося листування та більше того, не надано доказів, що номер телефону чи адреса електронної пошти якимось чином офіційно використовуються позивачем в господарській діяльності.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що умовами спірного Договору чітко передбачено порядок дій у випадку невідповідності показників якості товару передбачених у специфікаціях.

Щодо заявленої позивачем курсової різниці в розмірі 15 161,78 грн, суд враховує наступне.

Згідно ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно пункту 4 наказу Міністерства фінансів України від 10 серпня 2000 року № 193 "Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін валютних курсів" визначено, що валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни.

Зазначеним пунктом також встановлено, що курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах.

Таким чином, вираження у договорах грошових зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна Вугілля зазначена в національній валюті України, що фіксується в Специфікаціях до Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Оплата за Вугілля здійснюється Покупцем протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту прибуття Товару на станцію призначення на підставі рахунків Постачальника і відповідно залізничної накладної. Дата прибуття підтверджується штампом на залізничній накладній. Інші умови оплати можуть бути зазначені в Специфікаціях (п.4.2. Договору).

Пункт 7 Специфікації №1, передбачено умови оплати: 100% вартості Вугілля протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту заходу вагонів на станцію призначення, згідно календарного штемпелю на залізничній накладній. Оплата Вугілля здійснюється в гривнях за курсом НБУ долара США, встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за Вугілля. Ціна за Вугілля фіксується станом на 11.06.2020 року, та складає 145,00 доларів США за 1 тону без ПДВ. Курс НБУ гривні по відношенню до долара США станом на 11.06.2020 року становить 26,6367 грн. Строк поставки: липень-серпень 2020 року, Вантажоодержувач: ФОП Клемонца Ксенія Іванівна, код НОМЕР_1 .

Зі змісту наведеного пункту специфікації №1 вбачається, що покупець взяв на себе обов`язок здійснювати оплату вартості товару, виходячи з його вартості (її неоплаченої частини), в гривнях за курсом НБУ долара США, встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за Вугілля

Позивачем розраховано, що станом на дату звернення до суду з позовом залишилась неоплачена сума 15 161,78 грн.

В межах позовних вимог, позивачем заявлено стягнення курсової різниці за оплатами здійсненими 02.09.2020 року на суму 144 000 грн; 04.09.2020 року на суму 26 165,31 грн; 08.09.2020 року на суму 100 000,00 грн; 10.09.2020 року на суму 100 000,00 грн; 15.09.2020 року на суму 15 165,31 грн.

Виходячи з наведених положень курсова різниця вартості товару обраховується виходячи з курсу продажу долара США на міжбанківському валютному ринку України станом на 01.09.2020, 03.09.2020, 07.09.2020, 09.09.2020, 14.09.2020.

Провівши власний розрахунок курсової різниці вартості товару, судом встановлено, що така становить 14 611,96 грн.

Заперечення відповідача щодо вимоги про стягнення курсової різниці вартості товару судом визнаються безпідставними, оскільки курсова різниця є недоотриманою позивачем вартістю товару у зв`язку зі зміною його ціни за рахунок валютних коливань в бік збільшення, а оплата товару в гривнях за курсом НБУ долара США, встановленим у робочий день, що передує даті оплати рахунку, виходячи з еквівалента ціни за нього передбачена умовами договору та не суперечить змісту його умов.

З посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України та з огляду на прострочення відповідачем строку оплати за товар, позивачем, в силу положень п. 7.2, Договору заявлено також позовні вимоги про стягнення пені, що складає 10 500,86 грн., та 3% річних у сумі 2 704,94 грн.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. З вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно пункту 7.2. Договору поставки, прострочення оплати вартості поставленої партії Вугілля відповідно до п.4.2. даного Договору або строків оплати визначених у Специфікації тягне сплату Покупцем на користь Постачальника пені в розмірі 0,1% від несвоєчасно несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення і по день остаточного погашення заборгованості за Договором.

Розмір пені визначений позивачем розрахований у відповідності з вимогами ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" якою, передбачено, що пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

З огляду на те, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати вартості продукції позивачу є доведеним, тобто мало місце порушення відповідачем строків оплати товару, встановлених в договорі, врахувавши те, що в договорі передбачено право позивача на нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу), як захід відповідальності за порушення строків виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем обґрунтована та правомірна.

З огляду на наведене вище, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 10 500,86 грн. у відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань та пункту 5.2 Договору підлягає задоволенню у повному обсязі.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, що складає 2 704,94 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку трьох відсотків річних, на підставі вимог ст. 625 ЦК України вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРКОАЛТРЕЙДІНГ», м. Дніпро до фізичної особи підприємця Дацер Степана Оттовича, м. Тячів про стягнення суми 63 485,28 грн. підлягають задоволенню частково в сумі 62 935,46 грн. У задоволенні решти вимог відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 2 250,34 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 191, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРКОАЛТРЕЙДІНГ" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Глінки, будинок 2, офіс 201, ) суму 62 935,46 грн. (шістдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять п`ять гривень 46 коп.) в т. ч. 35 117,70 грн. боргу по оплаті вартості отриманого товару, 14 611,96 грн. курсової різниці, 10 500,86 грн., пені, 2 704,94 грн. 3% річних, а також суму 2 250,34 грн. (дві тисячі двісті п`ятдесят гривень 34 коп.) у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.08.2021

Суддя О.Ф. Ремецькі