РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.08.2021Справа № 910/7589/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/7589/21

за позовом Діна Дентамед Варенхандельс ГмбХ (DINA Dentamed Warenhandels-GmbH)

до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Діна Дентамед Варенхандельс ГмбХ (DINA Dentamed Warenhandels-GmbH) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2003 році державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва у виконавчому провадженні, відкритому щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №35/333 від 18.11.2002 про стягнення з ДП "Діна Дентамед" на користь ПП "Ансаро" 43 830,95 грн, було накладено арешт на нежитловий будинок загальною площею 504,8 кв.м, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 13д . Проте, вказаний об`єкт нерухомості належить на праві власності позивачу, який жодного відношення до примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №35/333 від 18.11.2002 немає, у зв`язку з чим позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом скасування арешту, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції м. Києва від 14.02.2003.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 позовну заяву Діна Дентамед Варенхандельс ГмбХ (DINA Dentamed Warenhandels-GmbH) було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

08.06.2021 на адресу суду від представника позивача надійшла заява щодо виправлення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду були направлені судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04208, м. Київ, вул. Гонгадзе, 5б.

Відповідач ухвали суду отримав 29.06.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, долученими до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Станом на день винесення рішення від відповідача не надійшло відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Позивачу по справі, фірмі Діна Дентамед Варенхандельс ГмбХ, яке зареєстровано в торговому реєстрі в місті Хайдельберг, Німеччина, під номером HRB 333896, на праві приватної власності належить нежитловий будинок 13д по вул. Кирилівська в м. Києві.

Вказаний нежитловий будинок належить позивачу відповідно до Договору купівлі-продажу № 2309, укладеного 22 вересня 1998 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІК-ЦЕНТР». Реєстрація даного об'єкту здійснена відповідно до законодавства на час виникнення прав. До 01.01.2013 державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна проводили Бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 58 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об'єкта, також подається технічний паспорт на такий об'єкт. За бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об'єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об'єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації (крім випадків реконструкції об'єкта нерухомого майна).

В 2018 році позивач вніс до електронної бази даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про вищевказаний об'єкт нерухомості із змінами технічних характеристик об'єкту шляхом подання технічного паспорту з актуальними відомостями.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №246378191 нежитловий будинок загальною площею 504,8 кв. м в буд. 13 д по вул. Кирилівська в м. Києві на праві власності зареєстрований за позивачем.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна нежитловий будинок (літ.А), загальною площею 504,8 по вул. Кирилівська, 13д в м. Києві перебуває під арештом, підстава для державної реєстрації: постанова видана 14.02.2003, видавник: Відділ державної виконавчої служби у Подільському районі; вид обтяження: арешт нерухомого майна, відомості про суб'єктів обтяження: особа, майно якої обтяжується: «Діна Дентамер» ДП, код за , країна реєстрації: Україна, м. Київ, вул. Фрунзе.

Арешт накладений у 2003 році державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції Левіною О. А. у виконавчому провадженні, відкритому на підставі наказу № 35-333, виданого 18.11.2002 Господарським судом про стягнення з ДП «Діна Дентамед» на користь ПП «Ансаро» 43 830,95 грн. Відносно боржника ДП «Діна Дентамед» при примусовому виконанні наказу Господарського суду було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АК 251135 від 14.02.2003.

Відповідно до листа Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № Д-23 від 11.03.2021 при перевірці автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 11.03.2021 у Відділі на виконанні не перебувають відкриті виконавчі провадження, де боржником є ДП «Діна Дентамер», код за . Дане виконавче провадження ідентифікувати неможливо та воно знищено.

Позивач вважає, що арешт накладено на його майно незаконно, оскільки позивач не був стороною виконавчого провадження, що відкрито на підставі наказу № 35-333 виданого 18.11.2002 року Господарським судом про стягнення з ДП «Діна Дентамед» на користь ПП «Ансаро» 43 830,95 грн.

Викладене, стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частинами 1 та 2 статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Отже, зі змісту вказаних норм права вбачається, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику.

Як встановлено судом під час розгляду справи, об'єкти нерухомості, а саме: нежитловий будинок 13д по вул. Кирилівська в м. Києві, на який накладено арешт в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу № 35-333 від 18.11.2002, ДП «Діна Дентамед» як стороні виконавчого провадження не належать, а натомість належать позивачу.

При цьому, позивач не є боржником по виконавчому провадженню, відкритому на підставі наказу № 35-333 від 18.11.2002, чи особою, яка несе за законом відповідальність за боржника у даному виконавчому провадженні.

Доказів наявності будь-яких цивільно-правових угод між позивачем у даній справі та боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі наказу № 35-333 від 18.11.2002, відповідно до яких позивач має нести будь-яку відповідальність, матеріали справи також не містять.

Отже, оскільки матеріалами справи підтверджується, що право власності на об'єкти нерухомості: нежитловий будинок 13д по вул. Кирилівська в м. Києві, належить позивачу у справі, який не несе будь-якої майнової відповідальність за боржника у виконавчому провадженні відкритому на підставі наказу № 35-333 від 18.11.2002, суд доходить до висновку про відсутність підстав для залишення спірного майна під арештом.

Відповідно до положень ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи та відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями ст. 320 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Згідно з приписами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено зняття арешту за рішенням суду.

При цьому, частиною 6 статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу) позивача, яке підлягає захисту.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для накладення арешту на належне позивачеві нерухоме майно у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу № 35-333 від 18.11.2002.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини щодо безпідставного накладення арешту на майно, що належить на праві власності позивачу, які доведені належними і допустимими доказами, дослідженими судом та не спростованими відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04208, м. Київ, вул. Гонгадзе, 5б, ) усунути перешкоди у здійсненні Діна Дентамед Варенхандельс ГмбХ (DINA Dentamed Warenhandels-GmbH) (69126, Німеччина, м. Хайдельберг, Хертцтрассе, 12, HRB 333896) права власності на майно, а саме нежитловий будинок № 13д по вул. Кирилівська в м. Києві, шляхом скасування арешту нерухомого майна, що накладений на підставі постанови від 14.02.2003, видавник: Відділ державної виконавчої служби у Подільському районі; вид обтяження: арешт нерухомого майна; відомості про суб'єктів обтяження: особа, майно якої обтяжується: «Діна Дентамер» ДП, код за ; країна реєстрації: Україна, м. Київ, вул. Фрунзе; зареєстрований: 12.11.2004 за № 1465465; реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 11.

3. Стягнути з Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04208, м. Київ, вул. Гонгадзе, 5б, ) на користь Діни Дентамед Варенхандельс ГмбХ (DINA Dentamed Warenhandels-GmbH) (69126, Німеччина, м. Хайдельберг, Хертцтрассе, 12, HRB 333896) судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 17.08.2021.

Суддя А.І. Привалов