РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.08.2021Справа № 910/5987/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Ломаки В.С.,

за участю секретаря судового засідання: Вегери А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Золото Барви"

2. ОСОБА_1

про стягнення 302 586,37 грн.,

Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золото Барви" (далі - відповідач-1) та ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) про стягнення заборгованості у розмірі 302 586,37 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов укладеного з Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" 01.12.2017 року договору фінансового лізингу № ZPV0FLOWW9F6K в частині повної та своєчасної оплати лізингових платежів. Оскільки виконання зобов`язання за вказаним договором забезпечено порукою за укладеним 01.12.2017 року між позивачем та відповідачем-2 договором поруки № PORZPV0FLOWW9F6K, позивач просить солідарно стягнути з лізингоодержувача (відповідача-1) та поручителя (відповідача-2) суму простроченої заборгованості зі сплати відшкодування вартості майна у розмірі 160 424,50 грн., простроченої заборгованості зі сплати винагороди за користування майном у розмірі 105 626,71 грн., а також пені в сумі 36 535,16 грн., нарахованої внаслідок несвоєчасного виконання відповідачами грошових зобов`язань.

Ухвалою від 15.04.2021 року господарський суд міста Києва відповідно до вимог частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України звернувся до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради із запитом про надання інформацію про місце проживання відповідача-2.

Крім того, ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано останньому строк для усунення недоліків.

30.04.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" подано заяву про усунення недоліків.

05.05.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради надійшов лист від 27.04.2021 року № 04-46/3/95 з витребуваною судом інформацією.

Враховуючи наведені обставини, ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі № 910/5987/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.06.2021 року.

У судовому засіданні 08.06.2021 року оголошувалася перерва до 13.07.2021 року.

07.07.2021 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Разом із тим, судове засідання у вказаній справі, призначене на 13.07.2021 року, не відбулося, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності суддею Ломакою В.С.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.07.2021 року судове засідання у справі № 910/5987/21 призначено на 10.08.2021 року.

Сторонипро дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином та у встановленому законом порядку, проте явку своїх уповноважених представників у призначене судове засідання 10.08.2021 року не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв, зокрема, по суті спору чи про відкладення розгляду справи, на адресу суду не направили.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України визначені наслідки неявки в судове засідання учасника справи.

Зокрема, згідно із частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подали до суду відзив на позов, а відтак не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Слід зазначити, що відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАНМОНТАЖ" (лізингоодержувач), яке у подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Золото Барви", та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (лізингодавець, Банк), найменування якого було змінено на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", було укладено договір фінансового лізингу № ZPV0FLOWW9F6K (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Банк здійснює придбання у власність у ТОВ "НТМА" (продавець), а потім передає лізингоодержувачу, а лізингоодержувач приймає від Банка в платне користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність у визначені цим Договором строки на умовах фінансового лізингу (далі - лізинг) майно відповідно до Специфікації (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього Договору.

З матеріалів справи вбачається, що у Специфікації майна (Додаток № 1 до Договору) сторони цього правочину погодили найменування майна, яке передається у лізинг, його марку, модель, модифікацію, країну-виробника, а саме: верстат плазмового різання металу NTPlasma-3015-StM; S/N 220917-17 з Hypertherm Powermax S/N 45XP-003862, 2017 р.в., вартістю 322 800,00 грн.

Згідно з пунктами 1.2, 1.4 Договору вартість майна становить 269 000,00 грн., ПДВ 53 800,00 грн., усього до сплати 322 800,00 грн. Авансовий платіж лізингоодержувача в рахунок сплати майна становить 64 560,00 грн. та підлягає сплаті у день укладення цього Договору на рахунок, що зазначений у пункті 1.5 цього Договору.

За змістом пункту 1.6.3 цієї угоди майно повинне бути передане лізингоодержувачу протягом 3 (трьох) календарних днів після внесення авансового платежу, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, на рахунок, відкритий згідно з пунктом 1.5 цього Договору. Строк передачі майна може змінюватись в залежності від дотримання продавцем строку постачання майна за договором купівлі-продажу, укладеного між Банком та продавцем, про що Банк попередньо повідомляє лізингоодержувача.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що передача Банком та прийом лізингоодержувачем майна в лізинг здійснюється згідно з актом прийому-передачі майна (Додаток № 4), що є невід`ємною частиною цього Договору, не пізніше 3 (трьох) календарних днів після внесення авансового платежу, зазначеного у пункті 1.4 цього Договору, на рахунок, відкритий згідно з пунктом 1.5 цього Договору. З моменту підписання сторонами акту до лізингоодержувача переходять всі ризики, пов`язані з користуванням та володінням майном (у тому числі ризики, пов`язані з відшкодуванням збитків та шкоди, заподіяних третім особам внаслідок використання майна).

Судом встановлено, що 11.12.2017 року між Банком та лізингоодержувачем було підписано відповідний акт прийому-передачі майна (Додаток № 4 до Договору), за яким Банк передав, а лізингоодержувач прийняв у лізинг верстат плазмового різання металу NTPlasma-3015-StM; S/N 220917-17 з Hypertherm Powermax S/N 45XP-003862, 2017 р.в., вартістю 322 800,00 грн.

У пункті 2.1 Договору його сторони погодили, що загальна вартість майна становить 322 800,00 грн та складається з:

- суми авансового платежу 64 560,00 грн., у відповідності до пункту 1.4 цього Договору;

- загальної вартості лізингових платежів у частині, що йде на викуп вартості переданого лізингоодержувачу майна, 258 240,00 грн, згідно з графіком внесення лізингових платежів, зазначеним в Додатку № 2, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до пункту 2.2 Договору розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються Додатком № 2.

У Додатку № 2 до Договору його сторони визначили, що графік лізингових платежів складається з:

- графіку відшкодування вартості майна, а саме: 25.12.2017 року - 8 961,85 грн. (сума кредиту до погашення), 4 088,80 грн. (сума % до погашення); 25.01.2018 року - 8 972,18 грн. (сума кредиту до погашення), 4 078,47 грн. (сума % до погашення); 25.02.2018 року - 9 118,98 грн. (сума кредиту до погашення), 3 931,67 грн. (сума % до погашення); 25.03.2018 року - 9 634,22 грн. (сума кредиту до погашення), 3 416,43 грн. (сума % до погашення); 25.04.2018 року - 9 425,80 грн. (сума кредиту до погашення), 3 624,85 грн. (сума % до погашення); 25.05.2018 року - 9 691,97 грн. (сума кредиту до погашення), 3 358,68 грн. (сума % до погашення); 25.06.2018 року - 9 738,59 грн. (сума кредиту до погашення), 3 312,06 грн. (сума % до погашення); 25.07.2018 року - 9 999,63 грн. (сума кредиту до погашення), 3 051,02 грн. (сума % до погашення); 25.08.2018 року - 10 061,52 грн. (сума кредиту до погашення), 2 989,13 грн. (сума % до погашення); 25.09.2018 року - 10 226,15 грн. (сума кредиту до погашення), 2 824,50 грн. (сума % до погашення); 25.10.2018 року - 10 479,17 грн. (сума кредиту до погашення), 2 571,48 грн. (сума % до погашення); 25.11.2018 року - 10 564,91 грн. (сума кредиту до погашення), 2 485,74 грн. (сума % до погашення); 25.12.2018 року - 10 812,37 грн. (сума кредиту до погашення), 2 238,28 грн. (сума % до погашення); 25.01.2019 року - 10 914,66 грн. (сума кредиту до погашення), 2 135,99 грн. (сума % до погашення); 25.02.2019 року - 11 093,24 грн. (сума кредиту до погашення), 1 957,41 грн. (сума % до погашення); 25.03.2019 року - 11 446,60 грн. (сума кредиту до погашення), 1 604,05 грн. (сума % до погашення); 25.04.2019 року - 11 462,02 грн. (сума кредиту до погашення), 1 588,63 грн. (сума % до погашення); 25.05.2019 року - 11 694,74 грн. (сума кредиту до погашення), 1 355,91 грн. (сума % до погашення); 25.06.2019 року - 11 840,89 грн. (сума кредиту до погашення), 1 209,76 грн. (сума % до погашення); 25.07.2019 року - 12 067,39 грн. (сума кредиту до погашення), 983,26 грн. (сума % до погашення); 25.08.2019 року - 12 232,05 грн. (сума кредиту до погашення), 818,60 грн. (сума % до погашення); 25.09.2019 року - 12 432,19 грн. (сума кредиту до погашення), 618,46 грн. (сума % до погашення); 25.10.2019 року - 12 648,97 грн. (сума кредиту до погашення), 401,68 грн. (сума % до погашення); 09.11.2019 року - 12 719,91 грн. (сума кредиту до погашення), 100,70 грн. (сума % до погашення);

- винагороди за відкриття рахунку у розмірі та порядку сплати згідно з пунктом 2.3.1 Договору;

- винагороди за користування майном у розмірі та порядку сплати згідно з пунктом 2.3.2 Договору;

- винагороди за обслуговування операції фінансового лізингу при отриманні майна у розмірі та порядку сплати згідно з пунктом 2.3.3 Договору.

Відповідно до пункту 2.3 Договору лізингоодержувач сплачує Банку на рахунок, зазначений у пункті 1.5 цього Договору, згідно Додатку № 2:

- винагороду за відкриття рахунку "Фінансовий лізинг (оренда)" у розмірі 0,00 грн. у день укладення цього Договору (підпункт 2.3.1 Договору);

- винагороду за користування майном у розмірі 19 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, в дату сплати винагороди, якою є 25-е число кожного поточного місяця (підпункт 2.3.2 Договору).

За умовами пункту 2.3.2.1 Договору, у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених цим Договором, винагорода за користування майном складає 38 % річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна згідно з Додатком № 2.

Умовами пункту 7.2 Договору на лізингоодержувача покладено обов`язок, зокрема, сплачувати лізингові платежі, що включають:

- суму, що відшкодовує при кожному платежі частину вартості майна;

- проценти та винагороди за отримане в лізинг майно;

- інші витрати Банку, безпосередньо пов`язані з цим Договором, та передбачені цим Договором, згідно Додатку № 2, та не пізніше дати, зазначеної в Додатку № 2, на рахунок, відкритий згідно з пунктом 1.5 цього Договору.

Відповідно до пункту 11.1 Договору строк дії лізингу з дати підписання цього Договору до 09.11.2019 року. Зазначений строк може бути змінений згідно з пунктами 10.1-10.4.2 цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 наведеного правочину останній набуває чинності з моменту його підписання. Строк дії цього Договору обумовлений строком лізингу. Цей Договір втрачає свою силу після виконання сторонами всіх зобов`язань по ньому.

Суд також звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

За умовами статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання лізингоодержувачем зобов`язань за Договором, 01.12.2017 між ОСОБА_1 (поручитель) та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" (Банк) було укладено договір поруки № PORZPV0FLOWW9F6K (далі - Договір поруки).

Відповідно до пункту 1.1 Договору поруки предметом цього Договору є надання поруки поручителем перед Банком за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАНМОНТАЖ" (лізингоодержувач) зобов`язань за Договором фінансового лізингу № ZPV0FLOWW9F6K від 01.12.2017 року по сплаті:

- вартості майна за Договором фінансового лізингу, що становить 322 800,00 грн. на взяття у лізинг майна згідно з Додатком № 1, який є невід`ємною частиною Договору фінансового лізингу, в тому числі авансового платежу лізингоодержувача, що становить 64 560,00 грн. у строки, зазначені у Договорі фінансового лізингу;

- зі сплатою винагороди за користування майном у розмірі 19 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, в дату сплати процентів, якою є 25-е число кожного поточного місяця, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності, порядку та строки, зазначені у Договорі фінансового лізингу. Якщо під час виконання Договору фінансового лізингу зобов`язання лізингоодержувача, що забезпечені цим договором, збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя, поручитель при укладенні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Договором фінансового лізингу в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з поручителем не потрібно.

За умовами пункту 1.2 Договору поруки поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Договором фінансового лізингу в тому ж розмірі, що і лізингоодержувач, включаючи сплату лізингових платежів у частині, що йде на викуп вартості переданого в лізинг майна, винагороди за отримане в лізинг майно, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту поручитель відповідає перед Банком всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

Підпунктом 2.1.2 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання лізингоодержувачем якого-небудь зобов`язання, передбаченого пунктом 1.1 цього Договору, Банк має право направити поручителю вимогу із зазначенням невиконаного (их) зобов`язання (нь). Ненаправлення Банком вказаної вимоги не є перешкодою та не позбавляє права Банк звернутися до суду з вимогою виконати взяті на себе поручителем зобов`язання або вимагати від поручителя виконання взятих на себе зобов`язань іншими способами. Поручитель відповідає перед Банком як солідарний лізингоодержувач у випадку невиконання лізингоодержувачем зобов`язань за Договором фінансового лізингу незалежно від факту направлення чи ненаправлення Банком поручителю передбаченої даним пунктом вимоги.

Відповідно до пункту 4.1 Договору поруки його сторони взаємно домовились, що порука за цим договором припиняється через 15 років після укладення цього Договору.

Судом встановлено, що на виконання взятих на себе зобов`язань за Договором позивач передав лізингоодержувачу в лізинг придбане позивачем та погоджене між наведеними контрагентами майно, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом прийому-передачі майна від 11.12.2017 року (Додаток № 4 до Договору).

Проте, в порушення взятих на себе зобов`язань лізингоодержувач встановлені умовами Договору лізингові платежі сплатив лише частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість зі сплати, зокрема, вартості переданого в лізинг майна у розмірі 160 424,50 грн., а також прострочена заборгованість зі сплати винагороди за користування цим майном у сумі 105 626,71 грн. Наведені обставини додатково підтверджуються наданими позивачем банківськими виписками за період з 01.01.2000 року по 02.04.2021 року та відображені у поданому Акціонерним товариством Комерційним банком "Приватбанк" розрахунку заборгованості.

З огляду на те, що ні відповідач-1, як лізингоодержувач, ні відповідач-2, як поручитель, не погасили вищенаведеної суми боргу, Банк вирішив звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів шляхом стягнення з відповідачів спірної суми боргу солідарно.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм, внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що укладений між Банком та лізингоодержувачем Договір за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу, який є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно зі статтею 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (чинного на момент вирішення спору) передбачено, що фінансовий лізинг - це вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, та які передбачають наявність хоча б однієї з ознак фінансового лізингу, встановлених цим Законом.

Пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про фінансовий лізинг" (чинного на момент вирішення спору) на лізингоодержувача покладено обов`язок своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі. Аналогічна норма щодо зобов`язання лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі була закріплена у пункті 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР, чинного на момент укладення Договору фінансового лізингу № ZPV0FLOWW9F6K.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" № 723/97-ВР сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", чинного на момент вирішення спору, також передбачено, що лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу.

Разом із тим, за статтею 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Згідно зі статтею 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, в яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку в повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.

Докази наявності підстав для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за порушення умов Договору поруки матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач, користуючись наданим йому за Договором поруки та статтями 543, 554 Цивільного кодексу України правом, правомірно звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Договором фінансового лізингу № ZPV0FLOWW9F6K.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Враховуючи те, що станом на 02.04.2021 року сума простроченої заборгованості зі сплати відшкодування вартості переданого лізингоодержувачу в лізинг майна у розмірі 160 424,50 грн., а також сума простроченої заборгованості зі сплати винагороди за користування цим майном у розмірі 105 626,71 грн., підтверджені належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідачі на момент прийняття рішення не надали документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про солідарне стягнення з відповідачів вказаних сум грошових коштів, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням грошових зобов`язань за Договором, позивач відповідно до наданого останнім розрахунку нарахував та заявив до стягнення 36 535,16 грн. пені, нарахованої на відповідні суми заборгованості.

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафними санкціями) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Аналогічні положення містить частина 1 статті 230 Господарського кодексу України.

Положеннями частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

За умовами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.1 Договору фінансового лізингу № ZPV0FLOWW9F6K передбачено, що у випадку порушення лізингоодержувачем зобов`язань по сплаті лізингових платежів, передбачених пунктами 2.1-2.3, 7.2.15, 8.14 цього Договору та зазначених у Додатку № 2, лізингоодержувач сплачує Банку, зокрема, пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За умовами пункту 8.15 цього правочину строки позовної давності по вимогах про стягнення лізингових платежів, неустойки - пені, штрафів за цим Договором встановлюються сторонами тривалістю 15 років.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним, у зв`язку з чим, вищенаведена позовна вимога Банку також підлягає задоволенню.

Відтак, вказаний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведені приписи, а також зважаючи, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, суд дійшов висновку про покладення на відповідачів витрати зі сплати судового збору порівну.

Керуючись статтями 2, 5, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золото Барви" та ОСОБА_1 про стягнення 302 586,37 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золото Барви" (04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 7; ) та ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 27.12.2013 року Ленінським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ) 160 424 (сто шістдесят тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 50 коп. заборгованості зі сплати відшкодування вартості переданого в лізинг майна, 105 626 (сто п`ять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 71 коп. простроченої заборгованості зі сплати винагороди за користування майном, а також 36 535 (тридцять шість тисяч п`ятсот тридцять п`ять) грн. 16 коп. пені.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Золото Барви" (04070, місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок 7; ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ) 2 269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 27.12.2013 року Ленінським РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д; ) 2 269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 10.08.2021 року.

Суддя В.С. Ломака