Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"13" серпня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/869/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Соловей Л.А.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (м.Житомир) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконс" (с.Оліївка Житомирського району Житомирської області) заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №280_1 від 01.07.2019 у розмірі 17093,47грн, з яких: 9997,28грн основного боргу, 507,00грн 3% річних, 907,84грн інфляційних, 2470,29грн пені та 3212,34грн відсотків за користування чужими грошовими коштами та 227,00грн судового збору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" звернулось до Господарського суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконс" про стягнення суми заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №280_1 від 01.07.2019 у розмірі 17093,47грн, з яких: 9997,28грн основного боргу, 507,00грн 3% річних, 907,84грн інфляційних, 2470,29грн пені та 3212,34грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Підставою стягнення грошової заборгованості заявник вказує порушення боржником своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати переданих у власність нафтопродуктів на підставі договору поставки №280_1 від 01.07.2019.

За результатами розгляду вказаної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" 13.08.2021 видано судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконс" заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №280_1 від 01.07.2019 у розмірі 9997,28грн основного боргу, 507,00грн 3% річних, 907,84грн інфляційних.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, в розумінні вказаної статті інфляційні та 3% річних є частиною суми боргу, тобто є грошовим зобов`язанням, яке вираховується у відсотках від суми так само як і пеня.

Законодавець не обмежував поняття "грошової заборгованості", визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 24.07.2018 Верховного Суду по справі №903/125/18.

Стосовно вимог про стягнення 2470,29грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, за яким праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Порядок нарахування процентів за користування чужими коштами визначається нормами Цивільного кодексу України. Так, згідно з частиною 1 статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до частини 2 статті 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Нормами статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У свою чергу, п.п.4.2; 4.3 Договору поставки нафтопродуктів №280_1 від 01.07.2019 передбачено відповідальність споживача за порушення строків проведення розрахунків у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 19% річних від неоплаченої суми.

Отже, пеня та відсотки за користування чужими коштами не є заборгованістю за договором, а є штрафними санкціями, вимоги про сплату штрафу та пені у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, а відтак, вимоги про стягнення 2470,29грн пені та 3212,34грн відсотків за користування чужими коштами не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За змістом п.3 ч.1 ст.152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу, зокрема, щодо стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, сума якої перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки вимоги про стягнення 2470,29грн пені та 3212,34грн відсотків за користування чужими коштами не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу за вимогами в цій частині.

Крім того, суд зазначає, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, невідповідність вимогам статті 148 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись п.3 ч.1 ст.152, ст.ст.232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віконс" 2470,29грн пені та 3212,34грн відсотків за користування чужими коштами.

Ухвала набрала законної сили 03.02.21 та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.256, 257 ГПК України.

Ухвала набрала законної сили 13.08.2021 та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Соловей Л.А.

друк. 3 прим.

1- у справу

2- заявнику (рек. з повід)

3- борднику (рек. з повід)