ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2021 р. Справа№ 911/732/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Шапрана В.В.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Шаріпо Руслана Альбертовича

на рішення Господарського суду Київської області

від 24.03.2021 (повний текст складено - 05.04.2021)

у справі №911/732/20 (суддя - Грабець С.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "НИВА"

до Фізичної особи-підприємця Шаріпо Руслана Альбертовича

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "НИВА" (надалі - позивач, ПрАТ "НИВА") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шаріпо Руслана Альбертовича (надалі - відповідач, ФОП Шаріпо Р.А.) про стягнення 86 886, 56 грн, з яких: заборгованість по сплаті орендних платежів у сумі 55 323, 49 грн, штраф у сумі 31 478, 16 грн, 3% річних у сумі 84, 91 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення №1НИВ0170019 від 01.07.2017 (надалі - Договір оренди), а саме в частині орендної плати за листопад 2019 року.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що Договір оренди є неукладеним, удаваним правочином. Також відповідач зазначав про закінчення строку дії договору, що, на думку останнього звільняє його від обов`язків щодо сплати орендної плати та витрат на комунальні послуги.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.03.2021 у справі №911/732/20 закрито провадження в частині стягнення 3% річних у сумі 84,91 грн та штрафу в сумі 31 478, 16 грн.

Позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 31 318, 14 грн заборгованості по сплаті орендних платежів, 1 308, 50 грн витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд мотивував своє рішення тим, що відповідач після припинення дії договору оренди продовжував користуватись орендованими приміщеннями, тому обов`язки відповідача щодо сплати за оренду об`єкта оренди припинені не були до підписання сторонами акту №2 приймання-передачі та фактичного повернення орендованих відповідачем приміщень позивачу. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що станом на день прийняття судового рішення відповідач орендну плату за заявлений період користування майном сплатив.

Водночас, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за оренду об`єкта оренди, площею 120,00 м.кв., у листопаді 2019 року, оскільки, починаючи з 21.10.2019 об`єктом оренди користувалась інша особа, тому за перерахунком суду стягненню з відповідача підлягає плата за оренду об`єкта оренди у сумі 31 318, 14 грн.

Також суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на комунальні послуги є безпідставною, необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

В частині стягнення 3% річних та штрафів, суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України закрив провадження, з огляду на відмову позивача від вимог в цій частині.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2021 у справі №911/732/20, позов залишити без задоволення. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, судове рішення у цій справі, ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано того, що сторони не дійшли згоди щодо предмету та ціни Договору оренди, відтак вони не дійшли згоди щодо істотних умов Договору оренди, наслідком чого є те, що Договір оренди нежитлового приміщення є неукладеним. Неукладені правочини не породжують жодних правових наслідків.

На думку скаржника, Договір оренди є удаваним правочином, що приховує договір про встановлення особистого сервітуту. Особистий сервітут, будучи речовим правом, виникає виключно з моменту його державної реєстрації у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки особистий сервітут не було зареєстровано за відповідачем, то речове право у нього і не виникло, а тому не виникло і обов`язку сплачувати позивачу плату за користування приміщеннями, на які було встановлено зазначений сервітут.

Також відповідач наголошує на тому, що у пункті 1 Додаткової угоди №9 до Договору оренди сторони припинили строк оренди, тобто не строк дії договору оренди, а строк дії оренди. Оренда ж є різновидом зобов`язань, тобто правовідносин, що виникли між сторонами договору. Таким чином, суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги наведений вище аргумент відповідача, застосувавши норму закону, яка не підлягає застосуванню і не застосував норми закону, яка підлягає застосуванню.

Водночас, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права з огляду на те, що у процесі розгляду даної справи позивач не надав доказів направлення на адресу відповідача виправленої після усунення недоліків позовної заяви в частині збільшення позовних вимог. Відповідач вважає, що суд першої інстанції мав повернути позовну заяву без розгляду, а не залишати її без руху повторно для надання часу позивачу для усунення недоліків.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 апеляційну скаргу ФОП Шаріпо Р.А. передано на розгляд колегії суддів у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Шапран В.В., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги ФОП Шаріпо Р.А. на рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2021 у справі №911/732/20 до надходження матеріалів даної справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду Київської області матеріали даної справи.

20.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №911/732/20 з Господарського суду Київської області.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №911/732/20 за апеляційною скаргою ФОП Шаріпо Р.А. на рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ФОП Шаріпо Р.А. на рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2021 у справі №911/732/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає про те, що судом першої інстанції досліджено всі обставини справи та, відповідно, правомірно встановлено, що відповідач неналежно виконував договірні зобов`язання, у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість з орендної плати.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 01.07.2017 між Приватним акціонерним товариством "НИВА" та Фізичною особою-підприємцем Шаріпо Русланом Альбертовичем був укладений договір оренди нежитлового приміщення №1НИВ0170019 (Договір оренди).

Згідно з п. 1.1. Договору оренди, позивач передає, а відповідач приймає у тимчасове оплачуване користування нежитлове складське приміщення загальною площею 81,00 (вісімдесят одна ціла) квадратних метрів, на 1 - му поверсі адмінприміщення літ. А (далі за текстом "приміщення 1"), нежитлове складське приміщення загальною площею 295,00 (двісті дев`яносто п`ять цілих) квадратних метрів на 4-му поверсі складу літ. Б (далі за текстом "приміщення 2"), нежитлове складське приміщення загальною площею 22,00 (двадцять дві цілих) квадратних метрів на 4-му поверсі складу літ. Б (далі за текстом "приміщення 3"), нежитлове складське приміщення загальною площею 13,00 (тринадцять цілих) квадратних метрів на 4-му поверсі складу літ. Б (далі за текстом "приміщення 4"), нежитлове складське приміщення загальною площею 187,4 (сто вісімдесят сім цілих чотири десятих) квадратних метрів на 4-му поверсі складу літ. Б (далі за текстом "приміщення 5"), що іменовані далі за текстом "об`єкт оренди", та знаходяться за адресою: Київська область, місто Вишневе, вул. Промислова,10. План об`єкта оренди наведений у додатку №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 1.3. Договору оренди, сторони підтверджують, що вони мають право, компетенцію та повноваження на укладання, підписання та виконання цього договору, а також на надання прав та повноважень по ньому.

Пунктом 1.4. Договору оренди встановлено, що балансова вартість 1 квадратного метра об`єкта оренди з врахуванням індексації складає 175, 99 грн.

Згідно з п. 1.5. Договору оренди об`єкт оренди передається відповідачу "01" липня 2017 року по акту приймання - передачі (надалі за текстом акт №1).

Відповідно до п. 2.3.6. Договору оренди відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за оренду, компенсацію комунальних платежів; інших платежів, передбачених цим договором, у відповідності з умовами договору.

Пунктом 3.1. Договору оренди встановлено, що відповідач зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та в строки, обумовлені цим договором.

Згідно з п. 3.2 Договору оренди, плата за оренду нараховується відповідачу з дати підписання сторонами акта №1.

Відповідно до п. 3.3. Договору оренди, якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується відповідачем щомісяця, не пізніше 10-го числа місяця наступного за оплачуваним.

Пунктом 3.4. Договору оренди встановлено, що позивач виставляє відповідачу рахунок на оплату плати за оренду, розрахованої відповідно до додатка №2 до цього договору. Відповідач зобов`язаний сплачувати плату за оренду не пізніше строку, зазначеного в цьому договорі, незалежно від факту одержання ним зазначених рахунків. При неотриманні відповідачем зазначених рахунків, плата за оренду розраховується відповідачем самостійно відповідно до додатка №2 до цього договору.

Згідно з п. 3.5. Договору оренди у разі необхідності визначення розміру плати за оренду, а також інших платежів за цим договором, за певну кількість днів, розмір плати за оренду, а також інших платежів за один день визначається шляхом ділення розміру плати за оренду, а також інших платежів за відповідний місяць на кількість календарних днів у ньому.

Відповідно до п. 3.6. Договору оренди відповідач, крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі.

Компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується відповідачем за діючими тарифами (п. 3.6.1. Договору оренди).

Згідно з п. 3.6.2. Договору оренди відповідач компенсує позивачу витрати на комунальні послуги на підставі виставлених позивачем рахунків, згідно отриманих від позивача розрахунків фактичних витрат, а також у випадку встановлення позивачем лічильників - на підставі їх показників. Перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється відповідачем на підставі виставлених позивачем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 10 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем. Позивач до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє відповідачу рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка та акта покладається на відповідача. У разі неотримання рахунка на компенсацію витрат на комунальні послуги за оплачуваний місяць або відповідного акта відповідачем, останній зобов`язаний сплатити таку компенсацію позивачу у розмірі витрат на комунальні послуги за місяць, попередній оплачуваному. Після отримання відповідачем рахунка або відповідного акта за такий оплачуваний місяць сторони проводять перерахунок. У разі якщо сплачена відповідачем сума витрат перевищує суму, що мала бути сплачена, переплата зараховується в рахунок оплати витрат на комунальні послуги за наступний місяць. Якщо сплачена відповідачем сума витрат менша, ніж сума, що мала бути сплачена - відповідач здійснює доплату протягом трьох банківських днів з дати одержання рахунка або підписання акта (п. 3.6.3. Договору оренди).

Пунктом 9.1. Договору оренди встановлено, що відповідач передає позивачу об`єкт оренди в день закінчення строку оренди або дострокового припинення цього договору. Передача об`єкта оренди оформлюється актом приймання-передачі (надалі - акт №2), який складається в двох примірниках та підписується сторонами (їх уповноваженими представниками).

Згідно з п. 10.1. Договору оренди цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повернення об`єкта оренди по акту №2 та повного розрахунку між сторонами згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 10.2. Договору оренди строк оренди починається з моменту прийняття позивачем об`єкта оренди за актом №1 і закінчується "30" червня 2018 р. (включно).

01.07.2017 позивач передав відповідачу нежитлове складське приміщення, площею 81,00 м.кв., на 1-му поверсі будівлі Адмінприміщення літ. А (далі за текстом "Приміщення 1"); нежитлове складське приміщення, площею 295,00 м.кв., на 4-му поверсі будівлі складу літ. Б (далі за текстом "Приміщення 2"); нежитлове складське приміщення, площею 22,00 м.кв., на 4-му поверсі будівлі складу літ. Б (далі за текстом "Приміщення 3"); нежитлове складське приміщення, площею 13,00 м.кв., на 4-му поверсі складу літ. Б (далі за текстом "Приміщення 4"); нежитлове складське приміщення, площею 187,4 м.кв., на 4-му поверсі складу літ. Б (далі за текстом "Приміщення 5"), які знаходяться за адресою: Київська область, місто Вишневе, вул. Промислова,10, про що сторонами підписано акт №1 приймання-передачі.

Пунктом 1.1. додатку №2 до Договору оренди (надалі - додаток №2 до Договору оренди) встановлено, що відповідач зобов`язаний вносити плату за оренду об`єктом оренди в розмірах і в строки, обумовлені цим додатком.

Згідно з п. 1.2. додатку №2 до Договору оренди, плата за оренду об`єкта оренди за кожний місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати.

Відповідно до п. 1.2.1. додатку №2 до Договору оренди, орендна плата за кожний місяць визначається на момент виставлення рахунку за наступною формулою: Орендна плата = Базова орендна ставка * Пл., де: Базова орендна ставка - становить 40 (сорок) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ, за 1 м. кв. в місяць. Пл. - загальна площа Об`єкта оренди в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 598,40 (п`ятсот дев`яносто вісім цілих чотири десятих) квадратних метрів. * - означає математичний знак множення, = означає математичний знак рівняння.

Пунктом 1.2.2. додатку №2 до Договору оренди встановлено, що додатковою платою є вартість експлуатаційних витрат, яка містить в собі: оплату плати за землю, оплату податку на нерухомість, хімічний аналіз стічних вод, обслуговування та ремонт ліфтів, обслуговування та ремонт мереж каналізації та водопостачання будівлі, обслуговування та ремонт електричних мереж будівлі, обслуговування та ремонт ливневої каналізації будівлі, обслуговування та ремонт системи пожежної сигналізації будівлі (що є на момент передачі приміщення в оренду), обслуговування та ремонт системи сповіщення про пожежу, обслуговування та ремонт пожежної сигнальної кнопки, обслуговування та ремонт фасаду будівлі, обслуговування та ремонт трансформаторних підстанцій будівлі, обслуговування та ремонт даху будівлі, обслуговування та ремонт іншого обладнання позивача, вивіз побутового сміття з будівлі, прибирання та вивіз снігу з прилеглої території у зимовий період, прибирання прилеглої території будівлі та місць загального користування приміщення, дезінфекцію та дератизацію будівлі, охорона будівлі, адміністративні витрати. Додаткова плата (вартість експлуатаційних витрат) за кожен місяць визначається на момент виставлення рахунку за формулою: СД0 = СД х Пл., де:

СД0 - означає додаткову плату відповідного місяця у гривнях, в тому числі ПДВ (20%);

СД - означає додаткову плату за 1 кв.м. Об`єкта оренди, яка складає 18 (вісімнадцять) грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ (20%);

Пл. - загальна площа Об`єкта оренди в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 598,40 (п`ятсот дев`яносто вісім цілих чотири десятих) квадратних метрів.

х - означає математичний знак множення;

= - означає математичний знак рівняння.

Пунктом 1.3. додатку №2 до Договору оренди встановлено, що суми плати за оренду відповідачем позивачу, відповідно до умов цього додатку, містять у собі податок на додану вартість в розмірі 20% та всі інші податки, що підлягають оплаті та включаються відповідачем в склад кінцевої ціни послуг відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 1.4. додатку №2 до Договору оренди, у разі необхідності визначення розміру плати за оренду за певну кількість днів, розмір плати за оренду за один день визначається шляхом ділення розміру плати за оренду за відповідний місяць на кількість календарних днів у ньому.

Додатком №3 до Договору оренди (надалі - додаток №3 до Договору оренди) встановлено принципи розподілу спожитої електроенергії, вартість опалення за оплачуваний період та принципи розподілу спожитої води.

Починаючи з вересня 2017 року, між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до Договору оренди, відповідно до умов яких змінювалась площа об`єкта оренди, плата за оренду об`єкта оренди, а також продовжувався строк дії Договору оренди.

Так, згідно з умовами додаткової угоди №1 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №1), 29.09.2017 позивачем відповідачу було передано нежитлове складське приміщення, площею 120,00 (сто двадцять цілих) квадратних метрів, на 4 (четвертому) поверсі будівлі складу (літ. Б) (далі за текстом "Приміщення 6"), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у зв`язку з чим збільшувалась плата за об`єкт, а строк дії договору оренди був продовжений до 30.06.2018.

Відповідно до умов додаткової угоди №2 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №2), 01.02.2018 позивачем відповідачу було передано нежитлове складське приміщення, площею 20,4 (двадцять цілих чотири десятих) квадратних метрів, на 2 (другому) поверсі будівлі адмінприміщення (літ. А) (далі за текстом "Приміщення 7"), розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у зв`язку з чим плата за об`єкт оренди була збільшена, а строк дії договору оренди був продовжений до 30.06.2018.

Згідно з умовами додаткової угоди №3 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №3), з 19.02.2018 додаткова плата за 1 кв.м. об`єкта оренди становила 19 (дев`ятнадцять) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20% в місяць.

Відповідно до умов додаткової угоди №4 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №4), з 14.06.2018 продовжено строк дії договору оренди до 30.06.2019 (включно), а базова орендна ставка була змінена.

Згідно з умовами додаткової угоди №5 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №5), з 18.10.2018 додаткова плата за 1 кв.м. об`єкта оренди складала 23 (двадцять три) гривні 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20% в місяць.

Відповідно до умов додаткової угоди №6 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №6), з 29.03.2019 базова орендна ставка була змінена, а п. 1.2.1. договору доповнено наступним абзацом: "ФП - означає фіксовану плату, що не залежить від орендованої площі та складає 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, в місяць".

25.06.2019 сторонами укладено додаткову угоду №7 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №7), відповідно до п. 1 якої, строк оренди був продовжений до 31 травня 2020 року (включно), у зв`язку з чим п. 10.2 договору викладено в наступній редакції:

"10.2. Строк оренди починається з моменту прийняття відповідачем об`єкта оренди за актом №1 і закінчується "31" травня 2020 року (включно)".

Згідно з п. 2. додаткової угоди №7, сторони домовились внести зміни до договору та з 01 липня 2019 року викласти підпункт 1.2.1. пункту 1.2. додатку №2 до договору в наступній редакції:

"1.2.1. Орендна плата за кожний місяць визначається на момент виставлення рахунку за наступною формулою:

Орендна плата = ((Базова орендна ставка 1 * Пл. 1) + (Базова орендна ставка 2 * Пл. 2) + (Базова орендна ставка 3 * Пл. 3) + (Базова орендна ставка 4 * Пл. 4) + (Базова орендна ставка 5 * Пл. 5) + (Базова орендна ставка 6 * Пл. 6) + (Базова орендна ставка 7 * Пл. 7)) + ФП, де:

Базова орендна ставка 1 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 1 - площа Приміщення 1 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 81,00 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 2 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 2 - площа Приміщення 2 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 295,00 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 3 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 3 - площа Приміщення 3 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 22 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 4 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 4 - площа Приміщення 4 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 13,00 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 5 - становить 90 (дев`яносто) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 5 - площа Приміщення 5 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 187,4 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 6 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 6 - площа Приміщення 6 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 120,00 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 7 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 7 - площа Приміщення 7 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 20,4 квадратних метрів.

ФП- означає фіксовану плату, що не залежить від орендованої площі та складає 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, в місяць.

1.2.2. Додатковою платою є вартість експлуатаційних витрат, яка містить в собі: оплату плати за землю, оплату податку на нерухоме майно, хімічний аналіз стічних вод, обслуговування та ремонт ліфтів, обслуговування та ремонт мереж каналізації та водопостачання будівлі, обслуговування та ремонт електричних мереж будівлі, обслуговування та ремонт ливневої каналізації будівлі, обслуговування та ремонт системи пожежної сигналізації будівлі (що є на момент передачі приміщення в оренду), обслуговування та ремонт системи сповіщення про пожежу, обслуговування та ремонт пожежної сигнальної кнопки, обслуговування та ремонт фасаду будівлі, обслуговування та ремонт трансформаторних підстанцій будівлі, обслуговування та ремонт даху будівлі, обслуговування та ремонт іншого обладнання позивача, вивіз побутового сміття з будівлі, прибирання та вивіз снігу з прилеглої території у зимовий період, прибирання прилеглої території будівлі та місць загального користування приміщення, дезінфекцію та дератизацію будівлі, охорона будівлі, адміністративні витрати.

Додаткова плата (вартість експлуатаційних витрат) за кожен місяць визначається на момент виставлення рахунку за формулою: СД0 = СД * Пл., де:

СД0 - означає додаткову плату відповідного місяця у гривнях, в тому числі ПДВ 20%;

СД - означає додаткову плату за 1 кв. об`єкта оренди, яка складає 23 (двадцять три) гривні 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20% в місяць.

Пл. - загальна площа об`єкта оренди в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 738,8 квадратних метрів.

* - означає математичний знак множення,

+ - означає математичний знак додавання,

= означає математичний знак рівняння".

14.11.2019 сторонами укладено додаткову угоду №9 до Договору оренди (надалі - додаткова угода №9), згідно з п. 1. якої, сторони погодили достроково припинити строк оренди 15.11.2019 за згодою сторін.

Відповідно до п. 2. додаткової угоди №9, повернення з тимчасового користування (оренду): - нежитлового складського приміщення площею 81,00 (вісімдесят одна ціла) квадратних метрів, на 1 - му поверсі будівлі адмінприміщення (літ. А) (далі за текстом "Приміщення 1"); - нежитлового складського приміщення площею 295,00 (двісті дев`яносто п`ять цілих) квадратних метрів на 4-му поверсі будівлі складу (літ. Б) (далі за текстом "Приміщення 2"); - нежитлового складського приміщення площею 22,00 (двадцять дві цілих) квадратних метрів на 4-му поверсі будівлі складу (літ. Б) (далі за текстом "Приміщення 3"); - нежитлового складського приміщення площею 13,00 (тринадцять цілих) квадратних метрів на 4-му поверсі складу (літ. Б) (далі за текстом "Приміщення 4"); - нежитлового складського приміщення площею 187,4 (сто вісімдесят сім цілих чотири десятих) квадратних метрів на 1-му поверсі адмінприміщення (літ. А) (далі за текстом "Приміщення 5"); - нежитлового складського приміщення площею 20,4 (двадцять цілих чотири десятих) квадратних метрів на 2 (другому) поверсі будівлі адмінприміщення (літ. А) (далі за текстом "Приміщення 6"), іменовані далі за текстом "Об`єкт оренди", який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 10 здійснюватиметься 15.11.2019 відповідно до акта №2 приймання-передачі.

15.11.2019 відповідач повернув позивачу вищевказані приміщення, що підтверджується актом №2 приймання-передачі, проте плату за оренду об`єкта оренди в повному обсязі за період користування об`єктом оренди не сплатив, у зв`язку з чим позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення плати за оренду об`єкта оренди підлягають частковому задоволенню, а в частині стягнення 3% річних та штрафів слід закрити провадження, з огляду на відмову позивача від вимог в цій частині.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо закриття провадження в частині стягнення 3% річних та штрафів та відповідно, часткового задоволення вимог в частині стягнення плати за оренду об`єкта оренди, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зі змісту Договору оренди нежитлового приміщення №1НИВ0170019 від 01.07.2017 випливає, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 58 ЦК України та Глави 30 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ч. 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до приписів ст. ст. 762, 629 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Договір є обов`язковим для виконання.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у листопаді 2019 року користувався приміщеннями неповний календарний місяць, тому розмір орендної плати за цей період розраховується відповідно до п. 3.5. Договору оренди, на підставі формули, вказаної в п. 1.2.1. додаткової угоди №7 до Договору оренди, а саме:

Орендна плата = ((Базова орендна ставка 1 * Пл. 1) + (Базова орендна ставка 2 * Пл. 2) + (Базова орендна ставка 3 * Пл. 3) + (Базова орендна ставка 4 * Пл. 4) + (Базова орендна ставка 5 * Пл. 5) + (Базова орендна ставка 6 * Пл. 6) + (Базова орендна ставка 7 * Пл. 7)) + ФП, де:

Базова орендна ставка 1 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 1 - площа Приміщення 1 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 81,00 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 2 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 2 - площа Приміщення 2 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 295,00 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 3 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 3 - площа Приміщення 3 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 22 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 4 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 4 - площа Приміщення 4 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 13,00 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 5 - становить 90 (дев`яносто) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 5 - площа Приміщення 5 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 187,4 квадратних метрів.

Базова орендна ставка 7 - становить 80 (вісімдесят) гривень 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20%, за 1 м. кв. в місяць. Пл. 7 - площа Приміщення 7 в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 20,4 квадратних метрів.

Так, за листопад 2019 року орендна плата за користування відповідачем приміщеннями складала: (80 грн. * 81,00 кв.м.) + (80 грн. * 295,00 кв.м.) + (80 грн. * 22,00 кв.м.) + (80 грн. * 13,00 кв.м.) + (90 грн. * 187,4 кв.м.) + (80 грн. * 20,4 кв.м.) + 1 500,00 грн., тобто 52 878, 00 грн.

Розмір додаткової плати (вартість експлуатаційних витрат) за цей період розраховується за формулою: СД0 = СД * Пл., де:

СД0 - означає додаткову плату відповідного місяця у гривнях, в тому числі ПДВ 20%;

СД - означає додаткову плату за 1 кв.м. Об`єкта оренди, яка складає 23 (двадцять три) гривні 00 копійок, в т.ч. ПДВ 20% в місяць.

Пл. - загальна площа Об`єкта оренди в м. кв., прийнята відповідачем за актом приймання - передачі, що складає 738,8 квадратних метрів.

* - означає математичний знак множення, + - означає математичний знак додавання, = означає математичний знак рівняння".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи містять договір №1НИВ0190020 оренди нежитлового приміщення від 21.10.2019, укладений між позивачем та ОСОБА_1, згідно з умовами якого позивач передав, а ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 120, 00 м.кв., яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та зобов`язувався вчасно і в повному обсязі сплачувати орендні та інші платежі.

Відтак, суд першої інстанції обгрунтованого дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за оренду об`єкта оренди, площею 120,00 м.кв., у листопаді 2019 року, оскільки починаючи з 21.10.2019 вищевказаним приміщенням користувалась інша особа, а тому, додаткова плата за користування приміщеннями у листопаді 2019 року складала: (23,00 грн.* 618,8 кв.м.), тобто 14 234, 40 грн.

Згідно з п. 3.5. Договору оренди, у разі необхідності визначення розміру плати за оренду, а також інших платежів за цим договором, за певну кількість днів, розмір плати за оренду, а також інших платежів за один день визначається шляхом ділення розміру плати за оренду, а також інших платежів за відповідний місяць на кількість календарних днів у ньому.

Відповідно до п. 1.4. додатку №2 до Договору оренди, у разі необхідності визначення розміру плати за оренду за певну кількість днів, розмір плати за оренду за один день визначається шляхом ділення розміру плати за оренду за відповідний місяць на кількість календарних днів у ньому.

Відтак, плата за оренду об`єкта оренди за 14 днів листопада 2019 року становить: (52 878,00 грн. + 14 234,40 грн.) : 30 днів * 14 днів.

Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджували б сплату боргу відповідачем перед позивачем, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає плата за оренду об`єкта оренди у сумі 31 318, 14 грн.

Щодо стягнення з відповідача 12 728, 40 грн витрат на комунальні послуги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.6. Договору оренди відповідач, крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі.

Пунктом 3.6.1. Договору оренди встановлено, що компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується відповідачем за діючими тарифами.

Згідно з п. 3.6.2. Договору оренди відповідач компенсує позивачу витрати на комунальні послуги на підставі виставлених позивачем рахунків, згідно отриманих від позивача розрахунків фактичних витрат, а також у випадку встановлення позивачем лічильників - на підставі їх показників.

Відповідно до п. 3.6.3. Договору оренди перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється відповідачем на підставі виставлених позивачем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 10 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем. Позивач до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє відповідачу рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка та акта покладається на відповідача. У разі неотримання рахунка на компенсацію витрат на комунальні послуги за оплачуваний місяць або відповідного акта відповідачем, останній зобов`язаний сплатити таку компенсацію позивачу у розмірі витрат на комунальні послуги за місяць, попередній оплачуваному. Після отримання відповідачем рахунка або відповідного акта за такий оплачуваний місяць сторони проводять перерахунок. У разі якщо сплачена відповідачем сума витрат перевищує суму, що мала бути сплачена, переплата зараховується в рахунок оплати витрат на комунальні послуги за наступний місяць. Якщо сплачена відповідачем сума витрат менша, ніж сума, що мала бути сплачена - відповідач здійснює доплату протягом трьох банківських днів з дати одержання рахунка або підписання акта.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач рахунків на комунальні послуги, розрахунків фактичних витрат та актів наданих послуг за листопад 2019 року суду не надав.

В обґрунтування заявлених вимог щодо компенсації витрат на комунальні послуги за спожиту позивачем електроенергію суду надано копії акту №А- прийняття-передавання електричної енергії за листопад 2019 року від 30.11.2019 року на суму 82 565, 24 грн та акту №А- приймання-передачі наданих послуг з перетікань реактивної електричної енергії за листопад 2019 року від 30.11.2019 на суму 2 533, 25 грн.

Разом з цим, відповідно до п.п. 1.2.2. додатку №3 до Договору оренди, сума електроенергії, що підлягає оплаті розраховується індивідуально для кожного орендаря по формулі:

N = (N1. - N2. - N3.) * S + N4.,

де: N - сума електроенергії, що підлягає оплаті; N1. - величина електроенергії спожитої у будівлі у цілому за оплачуваний період, відповідно до показань загальних приладів обліку будівлі; N2. - величина електроенергії спожитої орендарями з індивідуальними приладами обліку; N3. - величина додаткової електроенергії спожитої орендарями; N4. - величина додатково спожитої орендарем електроенергії (п. 1.1.3., якщо така є, якщо немає N дод. = 0); S - процентне співвідношення площі об`єкта оренди до площі будівлі; * - означає математичний знак множення; = означає математичний знак рівняння"; + - означає математичний знак додавання.

При цьому, документів, що підтверджували б величину електроенергії, спожитої у будівлі в цілому за оплачуваний період, відповідно до показань загальних приладів обліку будівлі, та величину енергії, спожитої відповідачем, а також величину додаткової електроенергії, спожитої орендарями та відповідачем, як і документів, що містили б інформацію щодо наявності в приміщеннях, орендованих відповідачем, приладів обліку, матеріали справи не містять.

Крім цього, позивач просив суд стягнути з відповідача 34, 00 грн компенсації витрат на комунальні послуги за водопостачання. В обґрунтування заявленої вимоги позивач надав суду копію акту надання послуг №1911319 за листопад 2019 року від 30.11.2019 на суму 2 065, 93 грн.

Разом з цим, відповідно до п.п. 3.2.1. додатку №3 до Договору оренди, кількість спожитої води, що підлягає оплаті відповідачем, визначається як, множення спожитої води, перерахованої в п. 3.1.2., із процентним співвідношенням площі об`єкта оренди до площі будівлі, скореговане на величину спожитої води перерахованої в п. 3.1.1.

Відповідно до п.п. 3.2.2. додатку №3 до Договору оренди, кількість підлягаючої до оплати води розраховується індивідуально для кожного орендаря по формулі:

А = (А1. - А2.) * S - де:

А - кількість спожитої води, що підлягає оплаті;

А1. - кількість води, спожитої у будівлі у цілому за оплачуваний період, відповідно до показань загальних приладів обліку будівлі;

А2. - кількість води, спожитої орендарями з індивідуальними приладами обліку;

S - процентне співвідношення площі об`єкта оренди до площі будівлі;

* - означає математичний знак множення; = - означає математичний знак рівняння; - - означає математичний знак віднімання.

Документів, що підтверджували б кількість води, спожитої у будівлі в цілому за оплачуваний період, кількість води, спожитої орендарями з індивідуальними приладами обліку, процентне співвідношення площі об`єкта оренди до площі будівлі, а також документів, що містили б інформацію щодо наявності загальних та індивідуальних приладів обліку, суду надано не було.

Також позивач просив стягнути з відповідача 9 638, 45 грн компенсації витрат на комунальні послуги з опалення.

Згідно з п. 2.1. додатку №3 до Договору оренди, вартість опалення за оплачуваний період (То) грн. визначається формулою:

То = Sо * Тар, де

Sо - площа об`єкта оренди, м2;

Тар - тариф, який встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування в місті;

* - означає математичний знак множення; = - означає математичний знак рівняння.

Позивачем документів, що підтверджували б площу об`єкта оренди, а також тариф, який встановлюється відповідним органом місцевого самоврядування в місті, суду надано не було. На підтвердження здійснення позивачем витрат на комунальні послуги, понесених останнім за листопад 2019 року, надано копії платіжних доручень №2390 від 18.11.2019 на суму 2 533, 25 грн та №2413 від 02.12.2019 на суму 2 065, 93 грн, які долучені до матеріалів справи.

Разом з цим, з вищевказаних платіжних доручень не вбачається, що позивачем оплачені витрати за спожиті відповідачем послуги, оскільки рахунок № за листопад 2019 року, акт №1911319 за листопад 2019 року, а також договір №420015133 від 01.01.2019 та договір №319 від 21.10.2015, на які містяться посилання у вищевказаних платіжних дорученнях, суду надано не було.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановити, які саме послуги оплачував позивач на підставі вищевказаних платіжних доручень, є неможливим.

Крім цього, платіжне доручення №2293 від 03.10.2019 на суму 186 114, 24 грн не може підтверджувати оплату позивачем комунальних послуг, спожитих відповідачем у листопаді 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 12 728, 40 грн витрат на комунальні послуги є безпідставною, необгрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Щодо закриття провадження в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та штрафів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглянувши клопотання представника позивача про зменшення 3% річних та, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні 24.03.2021 дійшов висновку про те, що позивач від стягнення з відповідача 3% відмовився.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 3 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Враховуючи наведене, оскільки позивач від стягнення 3% річних та штрафів відмовився, суд першої інстанції правомірного дійшов висновку, що провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Щодо доводів скаржника в апеляційній скарзі на те, що Договір оренди є неукладеним, удаваним правочином, а також посилання на закінчення строку дії Договору оренди, що, на думку відповідача звільняє його від обов`язків щодо сплати орендної плати та витрат на комунальні послуги.

Так, відповідач вважає, що площі приміщень, якими він користувався, не відповідали площам приміщень, зазначеним у Договорі оренди.

Втім, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 1.1. Договору оренду відповідач прийняв у тимчасове оплачуване користування нежитлові приміщення, а саме: приміщення №1, загальною площею 81,00 квадратних метрів; приміщення №2, загальною площею 295,00 квадратних метрів, приміщення №3, загальною площею 22,00 квадратних метрів, приміщення №4, загальною площею 13,00 квадратних метрів, приміщення №5, загальною площею 187,4 квадратних метрів, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з акту приймання - передачі №1 від 01.07.2017, відповідач прийняв: приміщення, площею 81,00 м.кв., на 1-му поверсі будівлі Адмінприміщення літ. А; приміщення, площею 295,00 м.кв., на 4-му поверсі будівлі складу літ. Б; приміщення, площею 22,00 м.кв., на 4-му поверсі будівлі складу літ. Б; приміщення, площею 13,00 м.кв., на 4-му поверсі складу літ. Б; приміщення, площею 187,4 м.кв., на 4-му поверсі складу літ. Б, які знаходяться за адресою: Київська область, місто Вишневе, вул. Промислова,10.

У подальшому, відповідно до умов додаткової угоди №1, позивач передав відповідачу приміщення №6, площею 120,00 квадратних метрів, а згідно з умовами додаткової угоди №2, позивач передав відповідачу приміщення №7, площею 20,4 квадратних метрів, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з акту приймання - передачі від 01.10.2017, відповідач прийняв приміщення, площею 120,00 м.кв., на 4-му поверсі будівлі складу літ. Б, а відповідно до акту від 01 лютого 2018 року, відповідач прийняв приміщення, площею 20,4 м.кв., на 2-му поверсі будівлі Адмінприміщення літ. А, які знаходяться за адресою: Київська область, місто Вишневе, вул. Промислова,10.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували, що за період користування орендованими приміщеннями, відповідач звертався до позивача щодо невідповідностей площі орендованих приміщень площам, зазначених у Договорі оренди, додаткових угодах до нього та актах приймання-передачі приміщень.

Відтак, доводи скаржника про те, що Договір оренди є неукладеним, оскільки сторони не дійшли згоди щодо предмету договору, є необґрунтованими.

Щодо доводів скаржника про те, що Договір оренди є удаваним правочином, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, хоча між ними насправді встановлюються інші правовідносини, тобто за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони, а також настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж тих, щодо яких його було оформлено.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 5 ст. 762 ЦК України встановлено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 ГК України, строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Так, оренда приміщення передбачає для орендаря усі права щодо володіння та користування об`єктом оренди, права орендаря не можуть бути обмежені власником приміщення.

Частиною 1 ст. 401 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною 1 ст. 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Згідно з ч. 2 ст. 403 ЦК України, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Так, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню та не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відтак, на відміну від договору оренди приміщення, за яким передається право володіння та користування приміщенням, за правом сервітуту, жодну із правомочностей власника приміщення набувач сервітуту в повному обсязі не отримує.

01.07.2017 сторонами укладено договір №1НИВ0170019 оренди нежитлового приміщення, згідно з умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення та зобов`язувався вчасно і в повному обсязі сплачувати орендні та інші платежі.

З наведенного слід дійти висновку, що сторонами був укладений саме договір оренди, тому твердження відповідача про укладення удаваного правочину є надуманими та безпідставними.

Щодо посилання скаржника на те, що після закінчення строку дії договору оренди, останній звільняється від обов`язків щодо сплати орендної плати та витрат на комунальні послуги.

Як вже було встановлено раніше, згідно з п. 1. додаткової угоди №9, сторони погодили достроково припинити строк оренди 15.11.2019 за згодою сторін.

15.11.2019 відповідач повернув позивачу орендовані приміщення, що підтверджується актом №2 приймання-передачі.

Однак, після припинення дії Договору оренди відповідач продовжував користуватись орендованим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 2 ст. 283 ГК України встановлено, що у користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 762 ЦК України встановлено, що плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 ГК України, одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Частиною 2 ст. 291 ГК України встановлено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

Згідно з ч. 3 ст. 291 ГК України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 291 ГК України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Так, законодавство в сфері орендних відносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з актом повернення об`єкта оренди.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач після припинення дії Договору оренди продовжував користуватись орендованими приміщеннями, обов`язки останнього щодо сплати за оренду об`єкта оренди припинені не були до підписання сторонами акту №2 приймання-передачі та фактичного повернення орендованих відповідачем приміщень позивачу.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення відповідачем умов Договору оренди, а відтак судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення плати за оренду об`єкта оренди, а в частині стягнення 3% річних та штрафів закрито провадження, що відповідно відображено у резолютивній частині оскаржуваного рішення.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог та, відповідно про закриття провадження в частині відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2021 у справі №911/732/20 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Шаріпо Руслана Альбертовича - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Шаріпо Руслана Альбертовича на рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2021 у справі №911/732/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.03.2021 у справі №911/732/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Шаріпо Русланом Альбертовичем .

4. Матеріали справи №911/732/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та право касаційного оскарження до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді В.В. Шапран

А.І. Мартюк