РІШЕННЯ

22 червня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/20/21

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. у складі судді Гевка В.Л.

за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Чайківського Ігоря Івановича, АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг", вулиця Шевченка, будинок 6, село Тростянець, Бережанський район, Тернопільська область, 47534

про стягнення заборгованості у сумі 142 630 грн 90 коп., з яких: 100 887 грн 62 коп. - основний борг, 11 477 грн 00 коп. - пеня, 30 266 грн 28 коп. - штраф.

За участі представників:

Позивача: адвокат Кавійчик Віта Петрівна, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВО №1013784 від 15.02.2021 (договором про надання правової (правничої) допомоги права адвоката не обмежуються; посвідчення адвоката України №000169 від 03.04.2017

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

Сторони, за правилами статей 120, 121 ГПК України, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином у встановленому законом порядку.

У судових засіданнях представнику позивача роз`яснено права та обов`язки учасників та сторін справи, форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах даної справи згідно до вимог ГПК України.

Позивач - Фізична особа - підприємець Чайківський Ігор Іванович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою №б/н від 24.12.2020 (вх.№20 від) до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" про стягнення суми заборгованості в розмірі 142 630 грн 90 коп., з яких: 100 887 грн 62 коп. - основний борг, 11 477 грн 00 коп. - пеня, 30 266 грн 28 коп. - штраф.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.01.2021 головуючим у справі №921/20/21 визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 18.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 16.02.2021 о 10 год. 00 хв.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 16.06.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та постанови Кабінету Міністрів України від 2.04.2021 №405 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" установити з 12 березня 2020 року на усій території України карантин (на даний час карантин продовжено до 30 червня 2021 року).

Із змісту Рекомендацій Ради суддів України, затверджених рішенням РСУ №19 від 17.03.2020р., серед іншого, рекомендовано суддям, у період карантину роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ, зменшення кількості судових засідань, необхідності утримуватись від відвідування приміщення суду, усі заяві та необхідні документи подавати, як і ознайомлюватись з уже поданими документами та із матеріалами справи, в електронному та дистанційному порядку, з використанням електронної адресу суду та/або через особистий кабінет в системі "Електронний суд".

Відповідно до Розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області №9-р від 31.03.2020 (із змінами та доповненнями) "Про встановлення режиму роботи Господарського суду Тернопільської області в умовах карантину" рекомендовано суддям розгляд справ призначати (відкладати) за межами строку карантину встановленого Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 з подальшими змінами і доповненнями.

Одночасно, 02.04.2020 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, яким внесено зміни зокрема і до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, згідно пункту 2 Розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 17.07.2020) передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Пункту 4 розділу X "Прикінцевих положень" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, законом №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були подовжені відповідно до Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом №731-ІХ, а саме - 06.08.2020.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій), мають право на продовження процесуальних строків на встановлених підставах.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що розгляд даної справи припав на період дії карантину, враховуючи продовженні законом процесуальні строки розгляду судових справ під час дії карантину, зокрема і їх розгляд по суті, а також продовжені законом права учасників справи, подавати заяви/клопотання про продовження процесуальних строків на подання ними своїх пояснень, заперечень, доказів, тощо, на час дії карантину, судом надано таке право сторонам та витримано усі продовжені строки судового провадження згідно наведених вище законів.

16.02.2021 суд, протокольною ухвалою, відклав підготовче судове засідання на 16.03.2021 о 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 16.03.2021, суд протокольною ухвалою, продовжив строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів та відклав підготовче судове засідання у справі №921/20/21 на 08.04.2021 о 15 год. 20 хв.

Ухвалою суду від 08.04.2021 закрито підготовче судове засідання у справі та призначено судове засідання по розгляду справи №921/20/21 по суті на 27.04.2021 о 14 год. 30 хв.

У судовому засіданні 27.04.2021 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті, задоволено клопотання без номера від 27.04.2021 (вх.№3659 від 27.04.2021) представника позивача про відкладення розгляду справи та відкладено судове засідання по розгляду справи по суті у справі №921/20/21 на 25.05.2021 о 10 год. 00 хв., яке відкладалось на 04.06.2021 о 12 год. 20 хв. із призначенням стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

У призначене судове засідання 04.06.2021 з`явилася представниця позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, будь яких заяв чи клопотань суду не надав.

У судовому засіданні 04.06.2021 судом досліджено докази по справі та, протокольною ухвалою оголошено перерву до 22.06.2021 о 10 год. 20 хв. із призначенням стадії судових дебатів.

Представниця позивача у судове засідання 22.06.2021 з`явилася, позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, будь яких заяв чи клопотань суду не надав.

В судовому засіданні 22.06.2021 суд видалився до нарадчої кімнати та прийняв рішення у справі, про що суддею виготовлено, підписано та оголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. Правова позиція позивача.

02 січня 2018 року між Фізичною особою - підприємцем Чайківським Ігорем Івановичем (Постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тростянець Трейбуд Інжирінг» (Покупцем) укладено договір поставки №01/2018.

Згідно із даним договором Постачальник зобов`язується систематично постачати та передавати у власність Замовника товар, на підставі заявлених Замовником замовлень на постачання, а Замовник зобов`язується приймати цей товар та оплачувати його на умовах, визначених договором поставки №01/2018 ( п.1.1. Договору).

Товар вважається переданим та переходить у власність Замовника після підписання видаткової накладної з переліком товарів які постачаються (пункт 6.2. Договору)

Постачальник належним чином виконав свої зобов`язання за Договором та поставив покупцю в період з 25.07.2019 року по 29.02.2020 товар на загальну суму 106 397, 12 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками.

видаткова накладна № 1198 від 25.07.2019 року, передача товару на суму 2880,00 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень 00 копійок)

видаткова накладна № 1200 від 25.07.2019 року, передача товару на суму 5799,84 грн. (п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 84 копійки)

видаткова накладна № 1242 від 31.07.2019 року, передача товару на суму 3801,90 грн. (три тисячі вісімсот одна гривня 90 копійок)

видаткова накладна № 1444 від 03.09.2019 року, передача товару на суму 5300,89 грн. (п`ять тисяч триста гривень 89 копійок)

видаткова накладна № 1592 від 24.09.2019 року, передача товару на суму 34030,00 грн. (тридцять чотири тисячі тридцять гривень 00 копійок)

видаткова накладна № 1917 від 07.11.2019 року, передача товару на суму 7584,55 грн. (сім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні 55 копійок)

видаткова накладна № 2088 від 09.12.2019 року, передача товару на суму 21070,52 грн. (двадцять одна тисяча сімдесят гривень 52 копійки)

видаткова накладна № 206 від 15.02.2020 року, передача товару на суму 24156,00 грн. (двадцять чотири тисячі сто п`ятдесят шість гривень 00 копійок)

видаткова накладна № 222 від 18.02.20120 року, передача товару на суму 1213,25 грн. (одна тисяча двісті тринадцять гривень 25 копійок)

видаткова накладна №285 від 29.02.2020 року, передача товару на суму 3440,16 грн. (три тисячі чотириста сорок гривень 16 копійок).

Проте, як зазначає позивач, поставлений та належним чином прийнятий товар, станом на день звернення із позовом до суду, Покупцем неоплачений, зокрема:

за видатковою накладною № 1200 від 25.07.2019 року - в сумі 290, 34 грн

за видатковою накладною № 1242 від 31.07.2019 року - в сумі 3801,90 грн.

за видатковою накладною № 1444 від 03.09.2019 року - в сумі 5300,89 грн.

за видатковою накладною № 1592 від 24.09.2019 року, - в сумі 34030,00 грн.

за видатковою накладною № 1917 від 07.11.2019 року - в сумі 7584,55 грн

за видатковою накладною № 2088 від 09.12.2019 року - в сумі 21070,52 грн.

за видатковою накладною № 206 від 15.02.2020 року - в сумі 24156,00 грн.

За видатковою накладною № 222 від 18.02.20120 року - в сумі 1213,25 грн.

За видатковою накладною № 285 від 29.02.2020 року - в сумі 3440,16 грн.

Позивач також зазначає, що згідно з підписаним сторонами та скріпленим їх печатками - Актом звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2020 - 15.09.2020 за Договором поставки № 01/2018 від 02.01.18 р. - сальдо початкове -112 078, 21 грн, сальдо кінцеве - по 887, 62 грн . Станом на 15.09. 2020 року заборгованість на користь Постачальника становила - 110 887, 62 грн.

У Постанові Верховного Суду від 19.04.2018 року у справ № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію згідно якою Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, тощо.

Також позивач звертає увагу, що на його адресу надійшов лист №33 від 18.09.2020 з проханням відтермінувати борг Покупця в сумі 108 87,62 грн на вісім місяців, що вкотре підтверджує визнання боргу у вказаній сумі.

Згідно банківської виписки за період з 14.09.2020 року по 24.12.2020 - 30.10.2020. Покупцем здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі - 10 000,00 грн - (оплата згідно листа про відтермінування боргу № 33 від 18.09.2020), інші оплати заборгованості від відповідача не надходили.

Таким чином станом на сьогоднішній день у відповідача наявна заборгованість за договором поставки №01/2018 від 02.01.2018 року (з урахування оплати від 30.10.2020 року) у розмірі 100 887,62 грн (сто тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 62 копійки).

На підставі положень договору (п. 5.1), оплату за поставлений товар, мала бути здійснена Замовником до:

видаткова накладна № 1200 від 25.07.2019 року до 31.07.2019 року

видаткова накладна № 1242 від 31.07.2019 року до 06.08.2019 року

видаткова накладна № 1444 від 03.09.2019 року до 07.09.2019 року

видаткова накладна № 1592 від 24.09.2019 року до 28.09.2019 року

видаткова накладна № 1917 від 07.11.2019 року до 13.11.2019 року

видаткова накладна № 2088 від 09.12.2019 року до 13.12.2019 року

видаткова накладна № 206 від 15.02.2020 року до 20.02.2020 року

видаткова накладна № 222 від 18.02.2020 року до 22.02.2020 року

видаткова накладна №285 від 29.02.2020 року до 05.03.2020 року

Таким чином, Покупець не виконав свої зобов`язання та прострочив оплату прийнятого Товару.

Керуючись положеннями укладеного договору, а саме п.9.1. у разі несвоєчасного здійснення оплати вартості Товару Замовник зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмір подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно наданих Позивачем розрахунків пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 11 477 грн 00 коп.

Відповідно до п.9.4. договору, у випадку протермінування Замовником оплати вартості Товару більше ніж на 20 (двадцять) календарних днів вважається, що замовник необґрунтовано відмовився від оплати Товару та зобов`язаний сплатити на користь Постачальника крім установленої договором пені передбаченої п.9.1. штраф за ухилення від оплати у розмір 30 % від вартості отриманого та неоплаченого Товару.

Штраф за ухилення від оплати становить 100 887,62*30% = 30 266, 28 грн.

Таким чином сума заборгованості становить 142 630 грн 90 коп. з яких :

1) основна сума заборгованості - 100 887 грн 62 коп.;

2) пеня - 11 477 грн 00 коп.;

3) штраф - 30 266 грн 28 коп.

Станом на дату подання позову Відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого йому Товару не виконав, заборгованість позивачу не погасив.

Зазначені обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, шляхом примусового стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" заборгованості у розмірі 142 630 грн 90 коп. з яких :

1) основна сума заборгованості - 100 887 грн 62 коп.;

2) пеня - 11 477 грн 00 коп.;

3) штраф - 30 266 грн 28 коп.

2.2. Правова позиція відповідача.

Відповідач у призначені засідання не з`явився, проте надав суду відзив (б/н, б/д (вх№2197 від 15.03.2021)) на позовну заяву, у якому проти заявлених позовних вимог заперечує вважаючи, що позивачем не дотримано вимоги норм ГПК України та не надано суду жодного належного та допустимого доказу, в підтвердження наявності у нього порушеного права.

02.08.2018 року між Фізичною особою-підприємцем Чайківським Ігорем Івановичем (надалі за текстом Позивач, або Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тростянець Трейбуд Інжинірінг» (надалі за текстом Відповідач,або Покупець-Замовник) було укладено Договір поставки №1/2018 (надалі-Договір).

За умовами Договору позивач взяв на себе зобов`язання на підставі заявлених Замовником замовлень на постачання, здійснювати поставку, а Відповідач - Замовник прийняти та оплатити (надалі за текстом-Товар) у кількості, якості і на умовах даного Договору.

Детальний перелік Товару поставки за Договором, визначається у Замовленні на постачання кількості та якості Товару.

При цьому, відповідач зазначає, що підписання Сторонами тільки даного Договору свідчить про згоду Покупця купити, а Постачальника поставити Товар на умовах, які будуть погоджені Сторонами у Замовленні.

За умовами Договору Постачальник поставляє товар в кількості і в якості, зазначеній в Замовленні на постачання, протягом трьох днів (п.3.1 Договору).

При цьому за умовами Договору (п.3.2 Договору) Замовлення може бути направлено Замовником Постачальнику по факсу, з подальшою передачею оригіналу Замовлення Постачальнику.

За вимогами п.3.5 Договору у разі неможливості поставити Замовнику товар, зазначений у Замовленні на постачання у передбачений у п.31. Договору термін, Постачальник зобов`язаний повідомити про це Замовника не пізніше дня, що слідує за днем отримання Постачальником Замовлення на постачання. В такому разі рахунок-фактура Постачальником не виставляється і поставка товару не здійснюється, якщо сторони не домовляться про інше.

Прийняття-передання товару проводиться за кількістю та згідно із Замовленням на постачання, за якістю згідно сертифікатами якості або іншою технічною документацією.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів долучених до неї, Постачальник поставляв Замовнику Товар не у відповідності до умов Договору, без Замовлення та без сертифікату якості.

Сама посилка у видаткових накладних на Договір без зазначення реквізитів Договору не є підставою вважати, що Товар постачався за умовами Договору.

З цього випливає, що Постачальник поставив Покупцеві Товар не у відповідності до вимог Договору.

З огляду на ту обставину, що Постачальник поставив товар не у відповідності до вимог Договору оскільки у Накладних відсутнє будь-яке посилання на Замовлення, відсутня посилання на реквізити Договору, що дає підстави стверджувати, що Накладна є окремим правочином, відповідно у Позивача відсутні правові підстави на звернення до суду про стягнення заборгованості за невиконання умов Договору.

Окремо варто зазначити, що пеня-сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань не сплачених у встановлені законодавством строки.

За вимогами ч.6. ст.232 ГК України, строк нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо в Договорі сторони не узгодили конкретні (інші) строки, за які нараховується пеня за порушення грошових зобов`язань.

Також, відповідно до вимог ст. ст. 254, 258 ЦК України, строк позовної давності становить один рік.

Як вбачається з заявлених вимог та матеріалів, що підтверджують дані вимоги, Позивач при нарахуванні пені не дотримався вимог ст. 232 ГК України та ст.ст. 254; 258 ЦК України, а тому відповідач вважає, що заявлена до стягнення сума пені є некоректною і не може підлягати до стягнення.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення,зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) Товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язаний прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента, та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб,що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб,що не передбачені цими актами,але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є юридичні факти. Ними можуть бути дії та події.

При цьому права і обов`язки виникають з дій. які передбачені чинним законодавством, а також з дій, що не передбачені актами законодавства, але не суперечать йому.

Як вбачається з Видаткових накладних Товар поставлений не у відповідності до вимог Договору, а поставлений по окремих правочинах, що у свою чергу дає підстави стверджувати, що у Позивача відсутні правові підстави для звернення до суду за захистом порушеного права при виконанні Сторонами умов Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Отже, відповідач зазначає, що якщо позивач для підтвердження заявлених позовних вимог не надає належних та допустимих доказів, а відповідач, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, надає суду належні та допустимі докази, суд відповідно до вимог ст. ст. 236, 237 ГПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

З огляду на ту обставину,що Товар поставлений по окремому правочину, а не у відповідності до Договору № 1/2018 на поставку від 02 січня 2018 року, Позивачем порушено строки нарахування пені, строки позовної давності для її стягнення.

2.3. Правова позиція позивача, викладена у відповіді на відзив.

У наданій суду відповіді на відзив (б/н, 22.03.2021 (вх№2540 від 25.03.2021)) позивач із твердженнями, викладеними відповідачем у відзиві не погоджується, вважає їх необґрунтованими, та такими що жодним чином не спростовують доводи викладені у позовній заяві. При цьому позивач вказує на таке.

I. Позивач на виконання своїх зобов`язань за договором поставки № 1/2018 від 02 січня 2018 р., поставив відповідачу за період з 25.07.2019 року по 29.02.2020 року товар на загальну суму 106 397, 12 грн, який прийнятий відповідачем, про що свідчить підписи уповноваженої особи ТОВ "ТРОСТЯНЕЦЬ ТРЕЙДБУД ІНЖИНІРІНГ" на видаткових накладних та скріплення їх печатками товариства.

Разом з тим безпідставними є заперечення відповідача щодо відсутності Замовлень, оскільки умовами договору (п. 3.2.) передбачено що Замовлення може бути направлено Замовником Постачальнику по факсу, з подальшою передачею оригіналу Замовлення Постачальнику. Отже сторонами узгоджено спосіб здійснення замовлень, як шляхом подачі Замовлення у електронному так і в письмовому вигляді, що не виключає можливості здійснення й усних замовлень, а відтак відсутність письмового Замовлення не спростовує факту отримання товару відповідачем без зауважень, на підставі підписаних ним видаткових накладних.

II. Щодо заперечень відповідача в частині поставки за спірним договором позивач зауважує, що відповідач не беззаперечно вказує про відсутність поставок позивача на користь відповідача, а наголошує на вадах первинних документів, а саме видаткових накладних ( відсутність реквізитів Договору, посилань на Замовлення), що є хибним.

Надані до матеріалів справи первинні документи мають посилання на дату здійснення господарської операції, договір, за яким здійснюється поставка товару (із зазначенням реквізитів - номеру та дати такого Договору). найменування, кількість та ціна товару (узгоджується з усним замовленням) найменування сторін договору (підпис представників постачальника та покупця, печатки обох сторін).

Умовами договору, зокрема п. 6.2. сторони визначили, що Товар вважається переданим та переходить у власність Замовника після підписання видаткової накладної з переліком товарів які постачаються.

Отже, з аналізу умов договору вбачається, що первинним документом, яким підтверджується факт здійснення господарської операції з поставки товару за договором визначено видаткову накладну, яка повинна мати реквізити, що надають можливість ідентифікувати відповідний правочин, представників осіб, які беруть участь у його вчиненні (підпис представника договірної сторони та печатку юридичної особи).

Видаткові накладні з боку ТОВ "ТРОСТЯНЕЦЬ ТРЕЙДБУД ІНЖИНІРІНГ" містять підписи уповноважених осіб та відтиски печатки ТОВ "ТРОСТЯНЕЦЬ ТРЕЙДБУД ІНЖИНІРІНГ", є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджують факт участі покупця (відповідача) у вчиненні спірного господарського правочину, фіксують факт здійснення господарської операції і виконання договірних відносин та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

III. Щодо посилань відповідача що Позивач поставляв Товар не у відповідності до умов Договору, а саме без сертифікату якості, то такі є надуманими та не мають відношення до предмету позову.

Відповідно до п. 6.3. Договору - Прийняття - передання проводиться за кількістю згідно Замовленням на постачання, за якість - згідно з сертифікатами якості або іншою технічно. Документацію.

Відповідно до п. 6.4. У разі невідповідності товару, який передається Постачальником, за кількістю та/або якістю вказаних у видатковій накладній та/або оплаченому Замовником рахунку - фактурі та/або сертифікатам чи технічним вимогам, товар не приймається Замовником. У цьому разі Замовник може, але не зобов`язаний прийняти лише частину товару, що відповідає усім вимогам, про що складається Акт приймання - передавання цієї частини товару.

На виконання вимог п. 6.3. Договору Постачальник передав Покупцю копії паспортів якості Товару (додаються).

Крім того, відповідач під час приймання Товару не заявляв жодних претензій щодо кількості та якості Товару та прийняв його без жодних застережень про що свідчать підписанні ним видаткові накладні, доказів прийняття лише частини Товару, чи повернення товару позивачу, ТОВ «ТРОСТЯНЕЦЬ ТРЕЙДБУДІНЖИНІРІНГ» не надав.

IV. Щодо розрахунку пені, то така нарахована в межах шестимісячного строку у відповідності до ч. 6 ст. 232 ГПК України.

Відповідно статей 13,74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, на думку позивача, матеріали справи містять достатні докази виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором щодо поставки відповідачу товару та не містять доказів в підтвердження оплати заборгованості за поставлений товар, що є предметом позову, або доказів повернення товару позивачу на цю суму.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних доказів виконання домовленості або вмотивованих заперечень проти неї, позивач просить позов задовольнити повністю.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено таке.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 стаття 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 Цивільного кодексу України).

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 7 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Згідно із ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами передбачено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.

Відповідно до приписів п.п. 2.1, 2.4 вказаного Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

3.1. Щодо стягнення суми основного боргу.

Щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 100 887 грн 62 коп., то суд зазначає таке.

За договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк (строки) Товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язаний прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом даного спору є заявлені вимоги Фізичної особи - підприємця Чайківського Ігоря Івановича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тростянець Трейбуд Інжирінг» про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 142 630 грн 90 коп., з яких: 100 887 грн 62 коп. - основний борг, 11 477 грн 00 коп. - пеня, 30 266 грн 28 коп. - штраф.

02 січня 2018 року між Фізичною особою - підприємцем Чайківським Ігорем Івановичем (Постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тростянець Трейбуд Інжирінг» (Покупцем) укладено договір поставки №01/2018.

Згідно із п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується систематично постачати та передавати у власність Замовника товар, на підставі заявлених Замовником замовлень на постачання, а Замовник зобов`язується приймати цей товар та оплачувати його на умовах, визначених договором поставки №01/2018.

Предметом поставки (Товаром) є автомобільні комплектуючі, акумулятори, змащувальні матеріали та технічні рідини, перелік якого зазначається Замовником в Замовленнях на постачання.(п.1.2. договору).

Загальна кількість Товару за Договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру та ціна Товару визначаються сторонами у видатковій накладній. (п.1.3. договору).

Кількість товару, що поставляється за цим договором, зазначається в кожному окремому Замовленні на постачання. (п.2.1. договору).

Якість Товару повинна відповідати технологічним регламентам заводу-виробника, технічним умовам та стандарту України. В разі вимоги обов`язкової сертифікації в Україні Товару, при поставці повинен додаватися сертифікат відповідності, або його копія, завірена в установленому порядку, чи свідоцтво про визнання іноземного сертифікату, виданого у встановленому порядку, або його копія. (п.2.2. договору).

Постачальник поставляє товар в асортименті і в кількості, визначеній в Замовленні на постачання, протягом двох днів. (п.3.1. договору).

Датою постачання є дата отримання Замовником товару за адресою Замовника. (п.3.3. договору).

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору, він по своїй правовій природі є договором поставки.

Як підтверджено матеріалами справи, Постачальник - ФОП Чайківський І.І., свої зобов`язання за Договором поставки товару на адресу Покупця виконав належним чином поставивши Товариству з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" в період з 25.07.2019 року по 29.02.2020 року товар на загальну суму 106 397,12 грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками.

видаткова накладна № 1198 від 25.07.2019 року, передача товару на суму 2880,00 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень 00 копійок)

видаткова накладна № 1200 від 25.07.2019 року, передача товару на суму 5799,84 грн (п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 84 копійки)

видаткова накладна № 1242 від 31.07.2019 року, передача товару на суму 3801,90 грн (три тисячі вісімсот одна гривня 90 копійок)

видаткова накладна № 1444 від 03.09.2019 року, передача товару на суму 5300,89 грн (п`ять тисяч триста гривень 89 копійок)

видаткова накладна № 1592 від 24.09.2019 року, передача товару на суму 34030,00 грн (тридцять чотири тисячі тридцять гривень 00 копійок)

видаткова накладна № 1917 від 07.11.2019 року, передача товару на суму 7584,55 грн (сім тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні 55 копійок)

видаткова накладна № 2088 від 09.12.2019 року, передача товару на суму 21070,52 грн (двадцять одна тисяча сімдесят гривень 52 копійки)

видаткова накладна № 206 від 15.02.2020 року, передача товару на суму 24156,00 грн (двадцять чотири тисячі сто п`ятдесят шість гривень 00 копійок)

видаткова накладна № 222 від 18.02.20120 року, передача товару на суму 1213,25 грн (одна тисяча двісті тринадцять гривень 25 копійок)

видаткова накладна №285 від 29.02.2020 року, передача товару на суму 3440,16 грн (три тисячі чотириста сорок гривень 16 копійок).

Товар вважається переданим та переходить у власність Замовника після підписання видаткової накладної з переліком товарів які постачаються (пункт 6.2. Договору).

Як вбачається із долучених до позовної заяви вищезазначених видаткових накладних, товар поставлений за Договором поставки №01/2018 від 02.01.2018 Замовником прийнято, що підтверджується підписом особи, яка приймала товар та відбитком печатки відповідача -ТОВ "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг".

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що ФОП Чайківським І.І. поставлено, а відповідачем прийнято без зауважень та заперечень Товар в повному обсязі.

Відповідно до Розділу 4 договору, загальна сума цього договору складається з сум вартості Товару, поставленого Постачальником Замовнику за період дії цього договору.

Ціни на товар та загальна сума товару, що поставляється за цим договором, встановлюється окремо на кожну партію Товару узгодженням сторін і вказуються у видаткових накладних.

Розділом 5 договору сторони погодили, що оплата за отриману партію Товару здійснюється Замовником протягом трьох банківських днів, з моменту одержання Товару Замовником. Оплата Товару Замовником здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника вказаний в цьому договорі, або за вибором Постачальника. Вартість поставленого Постачальником Товару вважається сплаченою Замовником належним чином з моменту надходження на поточний рахунок Постачальника, вказаний в цьому договорі, відповідної грошової суми, зазначеної у видатковій накладній па поставку товару у строки передбачені п. 5.1. цього Договору. Сторони щоквартала здійснюють звірки взаєморозрахунків. при цьому Замовник зобов`язаний оформити зі свого боку Акт звірки взаєморозрахунків та направити його Постачальнику в межах 3 (трьох) робочих днів з моменту одержання ним вимоги Постачальника.

Проте, поставлений та належним чином прийнятий товар Покупцем, станом на час розгляду спору, є неоплаченим, зокрема:

за видатковою накладною № 1200 від 25.07.2019 року - в сумі 290, 34 грн

за видатковою накладною № 1242 від 31.07.2019 року - в сумі 3801,90 грн

за видатковою накладною № 1444 від 03.09.2019 року - в сумі 5300,89 грн

за видатковою накладною № 1592 від 24.09.2019 року, - в сумі 34030,00 грн

за видатковою накладною № 2088 від 09.12.2019 року - в сумі 21070,52 грн

за видатковою накладною № 206 від 15.02.2020 року - в сумі 24156,00 грн

за видатковою накладною № 222 від 18.02.20120 року - в сумі 1213,25 грн

за видатковою накладною № 285 від 29.02.2020 року - в сумі 3440,16 грн.

Також, згідно з підписаним сторонами та скріпленим їх печатками - Актом звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2020 - 15.09.2020 за Договором поставки № 01/2018 від 02.01.18 р. - сальдо початкове -112 078, 21 грн, сальдо кінцеве - по 887, 62 грн. Станом на 15.09. 2020 року заборгованість на користь Постачальника становила - 110 887, 62 грн.

У Постанові Верховного Суду від 19.04.2018 року у справ № 905/1198/17 та від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 викладено правову позицію згідно якою Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, тощо.

Згідно банківської виписки за період з 14.09.2020 року по 24.12.2020 - 30.10.2020. Покупцем здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі - 10 000,00 грн - (оплата згідно листа про відтермінування боргу № 33 від 18.09.2020), інші оплати заборгованості від відповідача не надходили.

Надіслана позивачем на адресу відповідача претензія про стягнення заборгованості за договором поставки №01/2018 від 02.01.2018, останнім задоволена частково, а саме Покупцем оплачено заборгованість за товар за видатковою накладною № 1048 від 04.07.2019 року, видатковою накладною № 1078 від 10.07.2019 року, видатковою накладною № 1173 від 22.07.2019 року, видатковою накладною № 1198 від 25.07.2019 року та частково видатковою накладною № 1200 від 25.07.2019 року.

Враховуючи, що сплачені Покупцем кошти (40 тис. грн - згідно виписки по рахунку та Акту звірки) зараховані в рахунок оплати товару по вищенаведених накладних, дані накладні, окрім як видаткова накладна № 1198 від 25.07.2019 року, товар за якою оплачений частково, не є предметом даного позову.

В той же час, станом на час розгляду спору, вимоги претензії щодо оплати ВН № 1200 від 25.07.2019 (в сумі 290,34 грн), ВН № 1242 від 31.07.2019, ВН № 1444 від 03.09.2019, ВН № 1592 від 24.09.2019, ВН № 1917 від 07.11.2019 , ВН № 2088 від 09.12.2019, ВН № 206 від 15.02.2020 , ВН № 222 від 18.02.2020, ВН №285 від 29.02.2020 пені та штрафу не задоволені, що є порушенням майнових прав ФОП Чайківського І.І., за захистом яких Постачальник звернувся до суду із даним позовом.

Із врахуванням зазначеного, судом встановлено, що у відповідача наявна заборгованість за договором поставки №01/2018 від 02.01.2018 року (з урахування оплати від 30.10.2020 року) у розмірі 100 887,62 грн (сто тисяч вісімсот вісімдесят сім гривень 62 копійки), що підтверджено наявними у справі доказами.

Таким чином, станом на дату подання позову та на час розгляду справи в суді відповідач всупереч умовам чинного законодавства свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за отриманий Товар у повному обсязі не виконав, доказів добровільної та повної сплати суми боргу за отриманий товар, не надав, докази протилежного в матеріалах справи - відсутні.

Отже, наявність вказаної суми основної заборгованості за отриманий товар в розмірі 100 887 грн 62 коп. підтверджена належними доказами, а тому вимоги позивача щодо стягнення з Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" заборгованості по основному боргу за отриманий товар в сумі 100 887 грн 62 коп. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

3.2. Щодо стягнення суми пені та штрафу.

Щодо стягнення суми пені в розмірі 11 477 грн 00 коп. та штрафу у розмірі 30 266 грн 28 коп. суд зазначає таке.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі та які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обов`язку новим, або в покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності відбувається, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Натомість згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за те саме правопорушення.

При цьому у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення". Таку позицію висловив суд у рішенні № 73219562 з посиланням на постанови ВСУ від 06.11.2013р. у справі № 6-116цс13, від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 23.11.2016р. у справі № 6-2134цс16.

Одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності можна застосовувати різний набір санкцій. Така правова позиція ВС, викладена в постановах № 911/2813/17 від 09.02.2018, № 911/1351/17 від 22.03.2018, № 922/1720/17 від 25.05.2018, № 917/194/18 від 02.04.2019.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання потрібно виконувати належним чином відповідно до їх умов, а також вимог закону та інших правових актів. Якщо в зобов`язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 230 ЦК України штрафними санкціями за цим Кодексом є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил ведення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання, зокрема прострочення його виконання, боржник зобов`язаний сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню) у сумі, визначеній законом або договором (ст. 611 ЦК України). ГК України не містить такого поняття, як пеня. Водночас згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, яку обчислюють у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення. Господарським законодавством закріплено, що в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції належить застосовувати в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, або в певній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України). Беручи до уваги положення ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 2 ст. 4 ГК України, які відсилають до спеціальних норм, що регулюють господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов`язання. Виходячи з принципу свободи договору (ч. 3 ст. 549 ЦК України), за допомогою пені сторони в договорі можуть забезпечити, зокрема, виконання не грошового зобов`язання.

Отже, пеню може бути встановлено для забезпечення будь-якого договірного зобов`язання (як грошового, так і не грошового), оскільки вона належить до штрафних санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи, керуючись пунктами 9.1., 9.4. Договору №01/2018 від 02.01.2018 року позивач нарахував та заявив до стягнення із відповідача також суму штрафних санкцій: пені - 11 477 грн 00 коп. та 30 266 грн 28 коп. штрафу - 30% від вартості отриманого та неоплаченого Товару.

До позову долучено детальний розрахунок позовних вимог.

Так, згідно п. 9.1. Договору у разі несвоєчасної оплати вартості Товару Замовник зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день протермінування.

Згідно п. 7.4. Договору у випадку, порушення термінів поставки вказаних у Додатковій угоді, Постачальник зобов`язаним сплатити Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недопоставленого Товару за кожний день прострочення

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Одночасно, суд враховує заяву відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності в частині нарахованої та заявленої до стягнення пені. При цьому суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 цього ж кодексу).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін (ч. 2 ст. 259 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з ч. 2 - 5 ст. 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, положення глави 19 Цивільного кодексу України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення ст. 266, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Аналогічної позиції дотримано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 727/9352/17 та постанові Касаційного господарського суду від 22.08.2019 у справі № 914/508/17.

Слід відмітити, що позивач звернувся у суд з позовом 11.01.2021 (відмітка на поштовому конверті).

Таким чином, заявлена у суд до стягнення пеня нарахована позивачем до 11.01.2020 (рік що передує зверненню) заявлена позивачем з пропуском позовної давності.

При цьому, суд при дослідженні наданого позивачем розрахунку встановлено, що початком нарахування пені по видаткових накладних №№ 1200, 1242, 1444, 1592, 1917, 2088 позивачем обрано дати початку обрахунку до 11.01.2020.

А тому, здійснивши власний розрахунок за допомогою програми: «ЛІГА: ЗАКОН ЕЛІТ», з урахуванням відкоригованого судом періоду нарахування в 6 місяців, із врахуванням обмежень встановлених ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає, правомірними, належним чином обрахованими, такими, що заявлені в межах строку позовної давності, та підлягають до задоволення заявлені позивачем до стягнення - 6 581 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн 54 коп. пені. В іншій частині позовних вимог у позові в цій частині (стягнення пені) слід відмовити.

Згідно п. 9.4. Договору у випадку протермінування Замовником оплати вартості Товару більше ніж на 20 календарних днів вважається, що Замовник необґрунтовано відмовився від оплати Товару та зобов`язаний сплатити на користь Постачальника, крім установленої Договором пені п. 9.1., штраф за ухилення від оплати у розмірі 30 % від вартості отриманого та не оплаченого в строк Товару.

Враховуючи те, що позивачем доведено суду, а відповідачем не спростовано ту обставину, що відповідач не розрахувався повністю та своєчасно за поставлений йому позивачем товар, суд вважає правомірно заявленим позивачем до стягнення штраф, передбачений умовами договору №01/2018 від 02.01.2018, у розмірі 30 266 грн 28 коп. 30% від 100 887 грн 62 коп. - суми основного боргу за товар, який не оплачено в строк відповідачем.

4. Висновок суду.

Із змісту частин 1,2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 129 Конституції України вказує, що до однієї із основних засад судочинства відноситься змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Згідно із частин 2-3 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 73, частин 1,3 статті 74 статей 76,77,78,79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.58 рішення від 10.02.2010 (заява №4909/04) Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29)

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (п. 54 рішення від 28.10.2010 (заява №4241/03) Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" на користь Фізичної особи - підприємця Чайківського Ігоря Івановича 137 735 (сто тридцять сім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 44 коп., з яких: 100 887 (сто тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 62 коп. - основний борг, 6 581 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн 54 коп. - пеня, 30 266 (тридцять тисяч двісті шістдесят шість) грн 28 коп. - штраф.

В решті частині позовних вимог у позові відмовити.

5. Судові витрати.

Відповідно до частин 1,2 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 ГПК України визначено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

При цьому, суд вважає, що спір у справі виник у результаті неправильних дій зі сторони відповідача, який належним чином не виконав умови договору із повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

А тому суд, використовуючи право, надане йому частиною 9 статті 129 ГПК України судові витрати у вигляді судового збору, понесені позивачем покладає повністю на відповідача у справі та присуджує стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" на користь Фізичної особи - підприємця Чайківського Ігоря Івановича 2 270 грн 00 коп. судового збору.

Керуючись положеннями статей 7, 13, 42, 74-79, 86, 209-210, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" на користь Фізичної особи - підприємця Чайківського Ігоря Івановича 137 735 (сто тридцять сім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 44 коп., з яких: 100 887 (сто тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн 62 коп. - основний борг, 6 581 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна) грн 54 коп. - пеня, 30 266 (тридцять тисяч двісті шістдесят шість) грн 28 коп. - штраф.

3. В іншій частині у позові відмовити.

4. Судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. покласти на відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг".

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг" на користь Фізичної особи - підприємця Чайківського Ігоря Івановича - 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Позивач - Фізична особа - підприємець Чайківський Ігор Іванович, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тростянець Трейдбуд Інжинірінг", вулиця Шевченка, будинок 6, село Тростянець, Бережанський район, Тернопільська область, 47534, ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення із врахуванням вихідних та святкових днів, а також відрядження судді та перебування судді у основній щорічній відпустці, складено на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення та підписано - 16.08.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено наручно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко