ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.08.2021 Справа № 905/603/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Леніна , будинок 68-А; )

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ" (84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6; )

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 411 524,52 грн.,-

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 411 524,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на прострочення строків оплати за договором на надання транспортних послуг та послуг вантажопідіймальної техніки №522/2019-26ТУ від 10.10.2019, внаслідок чого, позивачем було нараховано штрафні санкції в розмірі 411 524,52 грн., які останній просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ".

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив (а.с. 137-141) представник позивача зазначив, що умовами укладеного між сторонами договору не було визначено обов`язкове направлення відповідачу рахунків за виконані роботи (надані послуги) у паперовому вигляді, та взагалі не визначено порядок направлення рахунків. Разом із тим, вказаний договір містить умови щодо строку та порядку оплати, суми і черговості платежів, а також необхідні реквізити сторін, що свідчить про можливість виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати наданих позивачем послуг, а ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача під час розгляду даної справи проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву (а.с 112-116) представник відповідача наполягав на тому, що посилання відповідача на те, що рахунки на оплату № 1744 від 17.10.2019, № 1906 від 28.10.2019, № 2244 від 02.12.2019 та № 2398 від 20.12.2019 були своєчасно пред`явлені шляхом направлення на електронну поштову адресу відповідача не відповідає дійсності, доказів виставлення позивачем рахунків для сплати позивачем не надано, у зв`язку з чим обов`язку у відповідача щодо їх оплати не виникло. Відтак, підстави для нарахування штрафних санкцій в сумі 411 524,52 грн. відсутні. Крім того, 02.03.2021 відповідачем було здійснено оплату за актами № 1884 від 17.10.2019, № 1956 від 28.10.2019, № 2341 від 02.12.2019 у повному обсязі, проте сума заборгованості відповідача перед позивачем за актом № 2481 від 20.12.2019 складає 563 059,59 грн.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

В С Т А Н О В И В

10.10.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" (далі - виконавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ" (далі - замовник) було укладено договір про надання транспортних послуг та послуг вантажопідіймальної техніки №522/2019-26ТУ (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначеним даним договором та додатками до нього виконавець надає комплект техніки з екіпажем (далі за текстом кран) для надання послуг на об`єктах замовника.

Ціна даного договору визначається, як сума вартості всіх послуг, наданих виконавцем в рамках даного договору та додатків до договору, які є його невід`ємною частиною (п. 1.2 договору).

Згідно п. 2.1. договору кран надається виконавцем на підставі письмової заявки замовника, оформленої за формою, визначеною згідно додатку № 1 до даного договору та поданою не менш ніж за 10 днів до дня виділення крану, та за умови виконання замовником зобов`язань, визначених п. 3.2. даного договору.

Орієнтовні строки надання послуг: за фактом виконання (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору приймання послуг здійснюється замовником щоденно, шляхом відмітки відповідальною особою замовника у талонах замовника до шляхового листа, з обов`язковою вказівкою часу прибуття та вибуття, а також у випадку необхідності початку та закінчення послуг.

Згідно п. 2.5. договору тривалість та інші умови надання послуг краном, не визначені даним договором, узгоджуються сторонами у додатках до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1. договору договірна вартість послуг за договором визначається додатком до договору, які є невід`ємною частиною даного договору.

Оплата замовником послуг виконавця здійснюється, виходячи із показників розрахунку вартості послуг (1 машино-час, 1 машино-зміна і т.п.), які визначаються згідно додатків до даного договору (п. 4.2. договору).

Згідно п. 4.3. договору кожний рахунок, який виставляє замовнику виконавець за даним договором за послуги будь-які наступні платежі, якщо інше не передбачено договором та додатками до нього, сплачуються на підставі наступних документів: акти приймання-передачі наданих послуг, підготовлені сторонами.

Розрахунки замовником за послуги здійснюються у порядку, обумовленому у додатках до даного договору (п. 4.6. договору).

Відповідно до п. 4.8. замовник підписує та направляє виконавцю акт наданих послуг протягом 3-х днів з моменту його отримання або надає мотивовану відмову від його підписання. Акт вважається підписаним замовником за відсутності відповіді останнього протягом 3-х днів з моменту направлення акту виконавцем.

Згідно п. 5.2. договору за порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь строк затримки платежів.

Для пред`явлення виконавцем до замовника та замовником до виконавця позовів, які випливають із даного договору, встановлюється 4-х (чотирьохрічний) строк позовної давності (п. 11.5. договору).

Відповідно до п. 11.9. договору він набуває чинності з дня його підписання сторонами та діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за даним договором.

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору на надання транспортних послуг та послуг вантажопідіймальної техніки № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019 позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 3 277 881,00 грн., що підтверджується актами надання послуг: № 1884 від 17.10.2019 на суму 798 021,00 грн. з ПДВ, № 1956 від 28.10.2019 на суму 379 770,00 грн. з ПДВ, № 2341 від 02.12.2019 на суму 86 490,00 грн. з ПДВ та № 2481 від 20.12.2019 на суму 611 910,00 грн. з ПДВ, № 116 від 31.01.2020 на суму 925 530,00 грн. з ПДВ та № 222 від 29.02.2020 на суму 476 160,00 грн. з ПДВ.

Також на виконання умов договору 522/2019-26ТУ від 10.10.2019 позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату: № 1744 від 17.10.2019 на суму 798 021,00 грн. з ПДВ, № 1906 від 28.10.2019 на суму 379 770,00 грн. з ПДВ, № 2244 від 02.12.2019 на суму 86 490,00 грн. з ПДВ, № 2398 від 20.12.2019 на суму 611 910,00 грн. з ПДВ, № 125 від 31.01.2020 на суму 925 530,00 грн. з ПДВ та № 265 від 29.02.2020 на суму 476 160,00 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач, відповідачем було сплачено заборгованість за надані послуги із порушенням встановленого договором строку, у зв`язку з чим позивачем було нараховано пеню, 3% річних та інфляційних втрат.

Наведені обставини зумовили звернення позивача із даним позовом до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи правомірність заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до виконання грошових зобов`язань і застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення нарахованих пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи статус сторін та характер правовідносин між ним, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного між ними договору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалося, згідно п. 4.6. договору розрахунки замовником за послуги здійснюються у порядку, обумовленому у додатках до даного договору.

Додатком № 2 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 798 021,00 грн. з ПДВ, а також здійснення остаточного розрахунку за фактично надані послуги до 31.10.2019 (п. 5 п. 7 додатку № 2).

Додатком № 3 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 379 770,00 грн. з ПДВ, а також здійснення остаточного розрахунку за фактично надані послуги до 15.11.2019 (п. 5 п. 7 додатку № 2).

Додатком № 4 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 86 490,00 грн. з ПДВ. У пункті 7 вказаного додатку визначено наступний порядок здійснення розрахунків: авансовий платіж в розмірі 100 % послуг техніки, що очікуються, замовник здійснює шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менше, ніж за 1 (один) банківський день до початку надання послуг техніки. Остаточний розрахунок за фактично відпрацьований час здійснюється протягом 5 днів після надання усіх послуг та підписання акта надання послуг та виставлення рахунку.

Додатком № 5 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 611 910,00 грн. з ПДВ. У пункті 7 вказаного додатку визначено наступний порядок здійснення розрахунків: авансовий платіж в розмірі 100 % послуг техніки, що очікуються, замовник здійснює шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менше, ніж за 1 (один) банківський день до початку надання послуг техніки. Остаточний розрахунок за фактично відпрацьований час здійснюється протягом 5 днів після надання усіх послуг та підписання акта надання послуг та виставлення рахунку.

Позивачем на підтвердження надання відповідачу послуг за договором №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 надано акти надання послуг № 1884 від 17.10.2019 на суму 798 021,00 грн. з ПДВ, № 1956 від 28.10.2019 на суму 379 770,00 грн. з ПДВ, № 2341 від 02.12.2019 на суму 86 490,00 грн. з ПДВ, № 2481 від 20.12.2019 на суму 611 910,00 грн. з ПДВ, № 116 від 31.01.2020 на суму 925 530,00 грн. з ПДВ та № 222 від 29.02.2020 на суму 476 160,00 грн. з ПДВ, які підписані представниками обох сторін без зауважень та скріплені печатками.

Таким чином, з огляду на п. 4.6. договору, оплата за вищезазначеними актами повинна була бути здійснена наступним чином:

- за актом № 1884 від 17.10.2019 на суму 798 021,00 грн. з ПДВ до 31.10.2019 включно;

- за актом № 1956 від 28.10.2019 на суму 379 770,00 грн. з ПДВ до 15.11.2019 включно;

- за актом № 2341 від 02.12.2019 на суму 86 490,00 грн. з ПДВ до 07.12.2019 включно;

- за актом № 2481 від 20.12.2019 на суму 611 910,00 грн. з ПДВ до 25.12.2019 включно.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у встановлений договором строк зобов`язання щодо сплати заборгованості за отримані на підставі вищезазначених актів послуги виконано не було.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на неотримання від позивача рахунків на оплату.

Проте суд зазначає, що виставлення рахунків не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України.

За своєю природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі №3-3902к09, від 29.09.2009р. у справі №37/405, а також у постанові Верховного Суду від №910/9472 від 23.01.18р., в яких суд зазначив, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати певні кошти та ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.1212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України; а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.

29.10.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі» (далі - боржник), товариством з обмеженою відповідальністю «ФВТ Сервіс» (далі цесіонарій) та товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" (далі - цедент) було укладено договір відступлення права вимоги № 522/2020-86 (далі договір 2), відповідно до п. 1 якого в порядку, на умовах та в обсягах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019 (далі договір надання послуг), укладений між цедентом та товариством з обмеженою відповідальністю «Фурлендер Віндтехнолоджі» (надалі за текстом боржник) в частині оплати останнім послуг у розмірі 654 000,00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі гривень) 00 копійок, що є частиною суми боргу боржника перед цедентом за актом № 1884 від 17.10.2019 за договором № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019.

Згідно п. 2 договору 2 за цим договором цесіонарій одержує право замість цедента вимагати від боржника сплати йому грошових кошті у розмірі 654 000,00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі гривень) 00 копійок, що є частиною суми боргу боржника перед цедентом за актом № 1884 від 17.10.2019 за договором № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019.

Копію договору № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019 разом із копією акту № 1884 від 17.10.2019 та з іншою документальною інформацією, яка є важливою для здійснення права вимоги, яке відступає цедент цесіонарію за цим договором, передані цедентом цесіонарію в момент підписання сторонами цього договору і є якого невід`ємною частиною (п. 4 договору 2).

Згідно п. 7 договору 2 цесіонарій зобов`язаний сплатити цеденту грошові кошти на відступлення права вимоги у розмірі 654 000,00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі гривень) 00 копійок, у строк до 30.10.2020 року включно, шляхом перерахування відповідної суми на його розрахунковий рахунок.

Право вимоги до боржника виникає у цесіонарія з моменту підписання ним цього договору та виконання зобов`язання, визначеного в п. 7 цього договору (п. 8 договору 2).

Відповідно до п. 9 договору 2 цедент залишається стороною договору та кредитором боржника за договором № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019 по всіх правах, окрім права вимоги оплати боржником грошових коштів у розмірі 654 000, 00 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі гривень) 00 копійок, що є частиною суми боргу боржника перед цедентом за договором № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019, а саме: частини суми боргу за актом № 1884 від 17.10.2021. Загальна сума боргу за означеним актом, станом на дату підписання цього договору, становить 681 964,50 (шістсот вісімдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят чотири гривні 50 копійок).

Вищезазначений договір підписаний представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений, зокрема, у разі передачі ним своїх прав іншій особі за правовими діями (цесія).

Згідно ст.514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Суд зазначає, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати товариством з обмеженою відповідальністю «ФВТ Сервіс» грошових коштів в сумі 654 000, 00 грн. на виконання п. 7 вищезазначеного договору товариству з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС", суд не приймає договір відступлення права вимоги № 522/2020-86 від 29.10.2020 в якості доказу відступлення товариству з обмеженою відповідальністю «ФВТ Сервіс» права вимоги до ТОВ «Фурлендер Віндтехнолоджі» щодо сплати грошових коштів в сумі 654 000,00 грн., що є частиною суми боргу боржника перед цедентом за актом № 1884 від 17.10.2019 за договором № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019.

Разом із тим, в матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків станом на 25.01.2021 (а.с. 25-26), згідно якого заборгованість ТОВ «Фурлендер Віндтехнолоджі» перед ТОВ "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" за договором № 522/2019-26ТУ від 10.10.2019 складає 2 507 824,50 грн., який підписаний з боку відповідача головним бухгалтером Скляровою І.М., а з боку позивача головним бухгалтером Бинат О.Ф. та директором з економіки Стаднік Т.М., та скріплений печатками. Як вбачається зі змісту вказаного акту, 30.10.2020 на підставі операції бухгалтерського і податкового обліку) № 474 було зменшено кредиторську заборгованість відповідача за вказаним договором на суму 654 000,00 грн.

Позивач під час розгляду даної справи не заперечував факт погашення відповідачем заборгованості за актом № 1884 від 17.10.2019 на момент подання позовної заяви у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо доведеності факту припинення з 30.10.2020 у ТОВ «Фурлендер Віндтехнолоджі» зобов`язань перед ТОВ "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" щодо сплати грошових коштів в сумі 654 000,00 грн. за актом № 1884 від 17.10.2019 за договором №522/2019-26ТУ від 10.10.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної оплати отриманих послуг виконував неналежним чином. Так, 06.03.2020 відповідачем було здійснено часткову оплату за договором на суму 116 056,50 грн. з ПДВ за рахунком № 1906 від 28.10.2019, а також здійснено оплату 02.03.2021 в сумі 543 074,91 грн. за вказаним договором, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 13183 від 06.03.2020 на суму 116056,50 грн. та № 14096 від 02.03.2021 на суму 543 074,91 грн.(а.с. 37-38).

Згідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафні санкції це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалося, відповідно до п. 5.2. договору за порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожний день прострочення платежу. Пеня нараховується за весь строк затримки платежів.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.01.2018 по справі № 910/24266/16, відповідно до якої вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Позивач просив стягнути з відповідача нараховані на суму прострочення виконання грошового зобов`язання за договором №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 пеню, 3% річних та інфляційні втрати за чотирма окремими актами надання послуг, а саме:

1) за актом № 1884 від 17.10.2019 (рахунок на оплату № 1774 від 17.10.2019 на суму 798 021,00 грн.).

Як вже зазначалося, згідно п. 4.6. договору розрахунки замовником за послуги здійснюються у порядку, обумовленому у додатках до даного договору.

Додатком № 2 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 798 021,00 грн. з ПДВ, а також здійснення остаточного розрахунку за фактично надані послуги до 31.10.2019 (п. 5 п. 7 додатку № 2).

Тобто, у даному випадку оплата за актом повинна була бути здійснена до 31.10.2019 року включно.

Як вже зазначалося, судом встановлено факт припинення з 30.10.2020 у ТОВ «Фурлендер Віндтехнолоджі» зобов`язань перед ТОВ "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" щодо сплати грошових коштів в сумі 654 000,00 грн. за актом № 1884 від 17.10.2019 за договором №522/2019-26ТУ від 10.10.2019.

Таким чином, з 30.10.2020 заборгованість відповідача перед позивачем за вищезазначеним актом становила 144 021,00 грн.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 02.03.2021 відповідачем було здійснено погашення заборгованості на загальну суму 543 074,91 грн., в тому числі й за вказаним актом.

Таким чином, заборгованість за актом № 1884 від 17.10.2019 є погашеною з 02.03.2021.

Позивачем за несвоєчасне погашення заборгованості за вказаним актом нараховано пеню за період з 01.11.2019 по 02.05.2020 в сумі 98 993,67 грн., а також 3% річних в сумі 31 942,70 грн. та інфляційні втрати за період в сумі 58 360,60 грн. за період з 01.11.2019 по 02.03.2021 на суму заборгованості 798 021,00 грн.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційні втрати за визначені позивачем періоди, господарський суд дійшов висновку, що останні є методологічно та арифметично невірними, так як позивачем помилково зазначено заборгованість за актом № 1884 від 17.10.2019 в сумі 798 021 грн. після 30.10.2020, оскільки, як встановлено судом, вона становила 144 021,00 грн. та існувала до 02.03.2021. Крім того, позивачем помилково включено дату повної сплати суми заборгованості (02.03.2021) в період часу, за який здійснюється нарахування штрафних санкцій за вказаним актом.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01.11.2019 по 29.10.2020 становить 23820,74 грн., а за період з 30.10.2020 по 01.03.2021 становить 1453,96 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01.11.2019 по 01.05.2020 становить 98 644,81 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку сума інфляційних втрат за актом № 1884 від 17.10.2019 за період з листопада 2019 по вересень 2020, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 12 780,47 грн., а за період з жовтня 2020 по лютий 2021, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 8 096,31 грн.

2) за актом № 1956 від 28.10.2019 (рахунок на оплату № 1906 від 28.10.2019 на суму 379 770,00 грн.)

Як вже зазначалося, згідно п. 4.6. договору розрахунки замовником за послуги здійснюються у порядку, обумовленому у додатках до даного договору.

Додатком № 3 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 379 770,00 грн. з ПДВ, а також здійснення остаточного розрахунку за фактично надані послуги до 15.11.2019 (п. 5 п. 7 додатку № 2).

Тобто, у даному випадку оплата за актом повинна була бути здійснена до 15.11.2019 року включно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково сплачено заборгованість за вищезазначеним актом в сумі 116 056,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13183 від 06.03.2020. Крім того, як зазначено у відзиві на позовну заяву, оплата за надані позивачем послуги за актом № 1956 від 28.10.2019 була здійснена відповідачем платіжним дорученням № 14096 від 02.03.2021 на суму погашення 263 713,50 грн. Факт остаточної оплати 02.03.2021 відповідачем заборгованості за вказаним актом позивачем не заперечується.

Таким чином, заборгованість за актом № 1956 від 28.10.2019 з 06.03.2020 до 02.03.2021 складала 263 713,50 грн.

Позивачем за несвоєчасне погашення заборгованості за вказаним актом нараховано пеню за період з 16.11.2019 по 16.05.2020 в сумі 44 596,18 грн., а також 3% річних в сумі 14 733,00 грн. та інфляційні втрати за період в сумі 27 366,08 грн. за період з 16.11.2019 по 02.03.2021 на суму заборгованості 379 770,00 грн.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційні втрати за визначені позивачем періоди, господарський суд дійшов висновку, що останні є методологічно та арифметично невірними, так як позивачем помилково зазначено заборгованість за актом № 1956 від 28.10.2019 в сумі 379 770,00 грн. після 06.03.2020, оскільки, як встановлено судом, вона становила 263713,50 грн. та існувала до 02.03.2021. Крім того, позивачем помилково включено дату повної сплати суми заборгованості (02.03.2021) в період часу, за який здійснюється нарахування штрафних санкцій за вказаним актом.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 16.11.2019 по 05.03.2020 становить 3 459,21 грн., а за період з 06.03.2020 по 01.03.2021 становить 7 806,88 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 16.11.2019 по 05.03.2020 становить 30 463,76 грн., а за період з 06.03.2020 по 16.05.2020 становить 9813,60 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку сума інфляційних втрат за актом № 1956 від 28.10.2019 за період з грудня 2019 по лютий 2020, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить «-1140,82 грн.» грн., тобто має місце дефляція, а за період з березня 2020 по лютий 2021, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 19 854,93 грн.

3) за актом № 2341 від 02.12.2019 (рахунок на оплату № 2244 від 02.12.2019 на суму 86 490,00 грн.)

Як вже зазначалося, згідно п. 4.6. договору розрахунки замовником за послуги здійснюються у порядку, обумовленому у додатках до даного договору.

Додатком № 4 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 86 490,00 грн. з ПДВ. У пункті 7 вказаного додатку визначено наступний порядок здійснення розрахунків: авансовий платіж в розмірі 100 % послуг техніки, що очікуються, замовник здійснює шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менше, ніж за 1 (один) банківський день до початку надання послуг техніки. Остаточний розрахунок за фактично відпрацьований час здійснюється протягом 5 днів після надання усіх послуг та підписання акта надання послуг та виставлення рахунку.

Тобто, у даному випадку оплата за актом повинна була бути здійснена до 07.12.2019 року включно.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, оплата за надані позивачем послуги за актом № 2341 від 02.12.2019 була здійснена відповідачем платіжним дорученням № 14096 від 02.03.2021 на суму погашення 86490,00 грн. Факт часткової оплати відповідачем вказаного акту позивачем не заперечується.

Позивачем за несвоєчасне погашення заборгованості за вказаним актом нараховано пеню за період з 07.12.2019 по 07.06.2020 в сумі 9445,69 грн., а також 3% річних в сумі 3206,05 грн. та інфляційні втрати в сумі 6232,44 грн. за період з 16.11.2019 по 02.03.2021.

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційні втрати за визначені позивачем періоди, господарський суд дійшов висновку, що останні є методологічно та арифметично невірними, оскільки здійснені без урахування умов додатку № 4 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019, відповідно до якого остаточний розрахунок за фактично відпрацьований час здійснюється протягом 5 днів після надання усіх послуг та підписання акта надання послуг та виставлення рахунку. Таким чином, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати з 08.12.2019. Крім того, позивачем помилково включено дату фактичної оплати суми заборгованості (02.03.2021) в період часу, за який здійснюється нарахування штрафних санкцій за вказаним актом.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 08.12.2019 по 01.03.2021 становить 3191,84 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 08.12.2019 по 08.06.2020 становить 9410,04 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку сума інфляційних втрат за актом № 2341 від 02.12.2019 за період з грудня 2019 по лютий 2021, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6232,44 грн.

4) за актом № 2481 від 20.12.2019 (рахунок на оплату № 2398 від 20.12.2019 на суму 611 910, 00 грн.)

Як вже зазначалося, згідно п. 4.6. договору розрахунки замовником за послуги здійснюються у порядку, обумовленому у додатках до даного договору.

Додатком № 5 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019 сторони узгодили договірну вартість надання послуг техніки в розмірі 611 910,00 грн. з ПДВ. У пункті 7 вказаного додатку визначено наступний порядок здійснення розрахунків: авансовий платіж в розмірі 100 % послуг техніки, що очікуються, замовник здійснює шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок виконавця не менше, ніж за 1 (один) банківський день до початку надання послуг техніки. Остаточний розрахунок за фактично відпрацьований час здійснюється протягом 5 днів після надання усіх послуг та підписання акта надання послуг та виставлення рахунку.

Тобто, у даному випадку оплата за актом повинна була бути здійснена до 25.12.2019 року включно.

Як зазначено у відзиві на позовну заяву, оплата за надані позивачем послуги за актом № 2481 від 20.12.2019 була здійснена відповідачем частково платіжним дорученням № 14096 від 02.03.2021 на суму погашення 48 850,41 грн. Також у вказаному відзиві відповідач визнав, що сума заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним актом складає 563 059,59 грн. Факт часткової оплати відповідачем вказаного акту позивачем не оспорюється.

Позивачем за несвоєчасне погашення заборгованості за вказаним актом нараховано пеню за період з 31.01.2020 по 31.07.2020 в сумі 52 630,95 грн., а також 3% річних в сумі 19 920,54 грн. та інфляційні втрати за період в сумі 44 096,62 грн. за період з 31.01.2020 по 02.03.2021 на суму заборгованості 611 910,00 грн.

Перевіривши розрахунки пені, 3% річних та інфляційні втрати за визначені позивачем періоди, господарський суд дійшов висновку, що останні є методологічно та арифметично невірними, оскільки здійснені без урахування умов додатку № 5 до договору №522/2019-26ТУ від 10.10.2019, відповідно до якого остаточний розрахунок за фактично відпрацьований час здійснюється протягом 5 днів після надання усіх послуг та підписання акта надання послуг та виставлення рахунку. Таким чином, відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати з 26.12.2019. Крім того, позивачем помилково включено дату часткової оплати суми заборгованості (02.03.2021) в період часу, за який здійснюється нарахування штрафних санкцій за вказаним актом на суму заборгованості 611 910,00 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума 3 % річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 26.12.2019 по 01.03.2021 (на суму заборгованості 611 910,00 грн.) становить 21 676,70 грн., а за 02.03.2021 становить 46,28 грн. (на суму заборгованості 563 059,59 грн.)

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку, сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 26.12.2019 по 26.06.2020 становить 3009,39 грн.

Згідно здійсненого судом за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" перерахунку сума інфляційних втрат за актом № 2481 від 20.12.2019 за період з січня 2020 по лютий 2021, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 45 408,63 грн.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір відповідно до ст. ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" до товариства з обмеженою відповідальністю "ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 411 524,52 грн., задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ФУРЛЕНДЕР ВІНДТЕХНОЛОДЖІ" (84306, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Олекси Тихого, будинок 6; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОЕКТНО-БУДІВЕЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО "АЗОВІНТЕКС" (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Леніна , будинок 68-А; ) 3% річних в сумі 61 409,33 грн., інфляційні втрати в сумі 91 231,96 грн., пеню в сумі 210 236,49 грн., судовий збір в сумі 5443,17 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 04.08.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.08.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова