ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 року м.Дніпро Справа № 908/2961/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Коваль Л.А., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водоканал" на рішення господарського суду Запорізької області від 12.04.2021 (суддя Мірошниченко М.В.)

у справі № 908/2961/20

за позовом: Державної екологічної інспекції Південного округу, м. Херсон

до відповідача: Комунального підприємства "Водоканал", м. Запоріжжя

про відшкодування шкоди, завданої державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища,-

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції у Запорізькій області до Комунального підприємства "Водоканал" про стягнення 1 204 903,05 грн. шкоди, спричиненої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.04.2021 позов задоволено.

Стягнуто з Комунального підприємства "Водоканал " 1 204 903 грн. 05 коп. шкоди, спричиненої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Стягнуто з Комунального підприємства "Водоканал " на користь Державної екологічної інспекції Південного округу 18 073 грн. 55 коп. судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Комунальним підприємством "Водоканал" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 12.04.2021 у справі №908/2961/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Наголошує, що місцевим господарським судом не прийнято до уваги порушення позивачем вимог порядку проведення планових або позапланових заходів державного нагляду (контролю) дотримання вимог природоохоронного законодавства суб`єктами господарювання.

Зазначає, що при виборі і застосуванні норм права щодо достатності накладення адміністративного стягнення, як доказу для підтвердження факту порушення природоохоронного законодавства, судом не було враховано правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладених у постанові від 13.04.2018 у справі № 904/6886/17.

Наголошує на безпідставності прийняття судом першої інстанції пояснень, наданих інспектором ДЕІ - Ніколаєнко С.В.

За твердженням скаржника, господарським судом Запорізької області не прийнято до уваги та не досліджено докази щодо помилкового визначення площі забрудненої земельної ділянки, а саме: топографо-геодезичної зйомки КП «Водоканал» від 21.02.2020, матеріалів геодезичних вишукувань ПП «Сервіор», акта обстеження КП «Водоканал» каналізаційного колектора та прилеглої до нього території уздовж траси Запоріжжя-Мелітополь від 20.02.2020р..

Вважає, що судом першої інстанції під час дослідження обставин справи не було з`ясовано дотримання позивачем методології відбору проб, передбачено ДСТУ, яка є обов`язковою до виконання та впливає на достовірність отриманих результатів.

Також вказує на те, що судом не було досліджено докази щодо територіального розташування земельної ділянки та визначення нормативно-грошової оцінки.

Крім того, зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано надані відповідачем результати досліджень (аналізів проб стічних вод) КП «Водоканал».

Апелянт зауважує на неврахуванні господарським судом Запорізької області стороннього впливу на земельну ділянку.

Поміж іншого, на його думку, судом необгрунтовано визначено наявність складу цивільного правопорушення з боку КП «Водоканал».

Окремо посилається на безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про призначення інженерно-екологічної експертизи, у зв`язку з чим, до апеляційної скарги КП «Водоканал» додано клопотання про призначення інженерно-екологічної експертизи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Водоканал" на рішення господарського суду Запорізької області від 12.04.2021 у справі №908/2961/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 01.07.2021р. о 15 год. 30 хв.

30.06.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від КП «Водоканал» надійшли пояснення щодо наміру приймати участь у судовому засіданні у справі.

У судовому засіданні 01.07.2021 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила про відкладення судового засідання на 19.08.2021 о 14:00 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.07.2021 повідомлено Державну екологічну інспекцію Південного округу про судове засідання у справі, яке відбудеться 19.08.2021 р. о 14:00 год.

09.08.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від КП «Водоканал» надійшли пояснення щодо наміру приймати участь у судовому засіданні у справі.

17.08.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від Державної екологічної інспекції Південного округу надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, в якій заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судове засідання 19.08.2021 з`явився представник апелянта (відповідача). Позивач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання уповноваженого представника не направив.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на подану позивачем заяву про розгляд справи без участі представника та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.

Апеляційним судом було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та забезпечення процесуальної можливості для подання ними доказів, на які вони посилалися в обгрунтування своїх вимог та заперечень.

Представник апелянта (відповідача) у судовому засіданні 19.08.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно з наказом в.о. начальника Державної екологічної інспекції у Запорізькій області від 20.02.2020 № 88 направлено чотирьох представників для проведення обстеження земельної ділянки та відбору проб в Космічному районі, з метою перевірки тверджень, викладених у телефонограмі гр. ОСОБА_1 від 20.02.2020 № 17, стосовно прориву відстійників, розташованих в Космічному районі біля опитної станції.

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області складений акт № б/н від 20.02.2020 обстеження. Відповідно до акту, на підставі звернення гр. ОСОБА_1 від 20.02.2020 № 17 (телефонограма) об 15 год. 10 хв. здійснено виїзд для обстеження земельної ділянки, яка розташована поблизу опитної станції м. Запоріжжя з правої сторони від траси Харьков - Сімферополь неподалік відвалів мулових осадів очисних споруд № 1 (мулові ставки ЦОС -1 КП «Водоканал») в частині тверджень, викладених у телефонограмі.

В акті зазначено, що під час візуального обстеження земельної ділянки зафіксовано витікання (перелив) рідини з характерним запахом на зелену зону з оглядового колодязю КП «Водоканал». Обстеження території здійснено у присутності начальника управління з виробництва КП «Водоканал» Шаркова К.М., начальника групи охорони навколишнього середовища КП «Водоканал» Мануйлової В.Б., начальника ЦОС-1 КП «Водоканал» Леткемана О.В. О 16 год. 22 хв. прибули представники КП «Водоканал» для проведення ремонтних робіт. Відділом інструментально-лабораторного контролю Інспекції було проведено відбір проб вмісту забруднюючих речовин в грунтах. Відібрано 2 проби грунту, що зафіксовано в акті відбору проб грунтів від 20.02.2020 № 2-20. Проби відібрано на земельній ділянці (згідно план-схеми) загальною площею 2040 м2 (30 м х 68 м), заміри проводились держповіреною вимірювальною рулеткою Р50 «S-line» № 77 (свідоцтво про повірку № 12-0668-19, чинне до 04.03.2020).

Акт обстеження від 20.02.2020 підписаний чотирма представниками Державної екологічної інспекції у Запорізькій області.

В акті відбору проб грунтів від 20.02.2020 № 2-20, складеним головним спеціалістом-держінспектором з ОНПС у Запорізькій області відділу Ніколаєнко С.В., старшим державним інспектором з ОНПС у Запорізькій області Дармороз Н.В., зазначено, що з метою здійснення державного контролю дотримання вимог природоохоронного законодавства України на виконання наказу ДЕІ у Запорізькій області від 20.02.2020 № 88, підстава: телефонограма гр. ОСОБА_1 від 20.02.2020 № 17, виконано відбір 2 проб грунтів на території поблизу опитної станції м. Запоріжжя (витікання (перелив) рідини з характерним запахом на зелену зону з оглядового колодязю КП «Водоканал») поблизу мулових майданчиків ЦОС-1 вздовж траси Харків - Сімферополь. Засоби вимірювальної техніки (ЗВТ) та допоміжне обладнання, що застосовувались при відборі: лопата за ГОСТом 19596-87 (дійсний до 01.01.2021), рулетка вимірювальна Р50 «S-line» зав. № 77 свідоцтво про повірку № 12-0668-19, чинне до 04.03.2020.

Акт підписаний двома представниками Державної екологічної інспекції у Запорізькій області та зазначено, що представники КП «Водоканал» від підпису відмовились.

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області (відділ інструментально-лабораторного контролю) складений протокол № 2-20 від 26.02.2020 вимірювань показників складу та властивостей грунтів. У протоколі зазначено, що проба грунту № 1 відібрана на земельній ділянці навколо витікання (перелив) рідини з оглядового колодязю КП «Водоканал» на зелену зону (площа обстеженої земельної ділянки 2040 м2), проба грунту № 2 (фонова) відібрана на земельній ділянці в 10 м від проби № 1, на відстані 100 м від траси Харків - Сімферополь, вздовж дачних ділянок (площа обстеженої земельної ділянки - точкова). Відповідно до протоколу встановлений наднормативний вміст забруднюючих речовин у пробах грунтів.

Листом від 27.02.2020 вих. № 785/02 Державна екологічна інспекція у Запорізькій області, з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час обстеження земельної ділянки поблизу Дослідної станції м. Запоріжжя 20.02.2020, зобов`язувала КП «Водоканал» вжити заходи для ліквідації шкідливого впливу на стан земельної ділянки, яка розташована поблизу опитної станції м. Запоріжжя з правої сторони від траси Харків - Сімферополь неподалік відвалів мулових осадів очисних споруд № 1 (мулові ставки ЦОС-1 КП «Водоканал»); розробити, погодити та здійснити комплекс організаційних, технічних заходів, спрямованих з метою недопущення використання земельних ресурсів з порушенням вимог природоохоронного законодавства.

Листом від 16.03.2021 № 1953/20/063 КП «Водоканал» повідомило Державну екологічну інспекція у Запорізькій області щодо вжиття заходів для ліквідації шкідливого впливу на стан земельної ділянки, яка розташована поблизу Дослідної станції м. Запоріжжя з правої сторони від автомобільної траси, неподалік відвалів мулових осадів очисних споруд № 1 (мулові майданчики ЦОС-1). А саме: витік стічних вод з каналізаційного колодязя припинено протягом 30 хвилин після прибуття спеціалістів КП «Водоканал». Протягом години колектор було прочищено та відновлено його пропускну спроможність. Вжиті заходи для ліквідації шкідливого впливу на стан земельної ділянки, що розташована навколо місця витоку. Крім того, розроблено та затверджено план організаційно-технічних заходів щодо запобігання аварійних ситуацій на каналізаційній мережі від мулових майданчиків ЦОС-1 до КНС-43, який доданий до вказаного листа.

Листом від 26.02.2020 № 750/02 Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, що вручений представнику КП «Водоканал» 02.03.2020, Інспекція повідомляла про визначення та забезпечення прибуття відповідальної особи КП «Водоканал» (або особисто генерального директора) 11.03.2020 о 09 год. 30 хв. до приміщення Державної екологічної інспекції у Запорізькій області за вказаною адресою.

11.03.2020 Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області складений протокол про адміністративне правопорушення № 010839, яким зафіксовано порушення майстром мулових ставків ЦОС-1 КП «Водоканал» ОСОБА_2 ст. 96 ЗК України, ст.ст. 35, 45, 46 Закону України «Про охорону земель». У протоколі зазначено, що 20.02.2020 внаслідок витікання (переливу) рідини на зелену зону з оглядового колодязю КП «Водоканал» на земельну ділянку поблизу опитної станції м. Запоріжжя, встановлено забруднення земельної ділянки, тобто не вжито заходів для запобігання негативного впливу об`єкту поводження з відходами на грунти. Унаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства державі заподіяна шкода, яка буде розрахована згодом. Протокол представником КП «Водоканал» ОСОБА_2. без зауважень та заперечень, викладені пояснення: «згоден, порушення усунено». Екземпляр протоколу вручений останньому під підпис.

13.03.2020 Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області ухвалено постанову про накладення адміністративного стягнення за № 000279/01/02, відповідно до якої визнано ОСОБА_2 - майстра мулових ставків ЦОС-1 КП «Водоканал» винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 52 КУпроАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 грн. Копія постанови отримана ОСОБА_2 13.03.2020, штраф у розмірі 1 020,00 грн. сплачений 13.03.2020.

Позивачем виставлено відповідачу претензію вих. № 3112/12 від 21.08.2020, якою запропоновано відшкодувати шкоду, заподіяну державі у розмірі 1204903,05,00 грн. за вказаними реквізитами. До претензії долучений розрахунок розміру шкоди, зумовленої забрудненням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства на земельній ділянці, яка розташована поблизу опитної станції м. Запоріжжя з правої сторони від траси Харків - Сімферополь (Мелітополь - Запоріжжя) неподалік відвалів мулових осадів очисних споруд № 1 (мулові ставки ЦОС-1 КП «Водоканал»).

Відповідач претензію відхилив у відповіді від 25.09.2020 № 5808/20/063.

Причиною виникнення спору у дійсній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення 1 204 903,05 грн. шкоди, спричиненої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи доведено факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства, заподіяння відповідачем шкоди, її розмір, причинно-наслідковий зв`язок між ними, а вина відповідача у вчиненні правопорушення доведена та підтверджується наявними у справі доказами у сукупності.

Апеляційний господарський суд погоджується з даними висновками місцевого господарського суду та зазначає з приводу викладених в апеляційній скарзі доводів наступне.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов`язком держави (ст. 16 Конституції України).

Відповідно до ст.ст. 66, 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, належить, зокрема контроль за додержанням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами вимог законодавства України про охорону земель.

Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, визначено, що Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, згідно з пп. 8, 9 п. 4 даного Положення, пред`являє претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами; вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.

Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію у Запорізькій області, яке було чинним на момент виникнення спірних відносин, Інспекція є територіальним органом Державної екологічної інспекції України.

Як вбачається зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2020 № 802 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів та ліквідацію територіальних органів Державної екологічної інспекції", постановлено: 1. Утворити як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції за переліком згідно з додатком 1; 2. Ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної екологічної інспекції за переліком згідно з додатком 2; Установлено, що територіальні органи Державної екологічної інспекції, що ліквідуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним міжрегіональним територіальним органам, які утворюються згідно з пунктом 1 цієї постанови.

Згідно з відповідними переліками (додатки 1 та 2 до вказаної постанови) утворюється Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області), ліквідується Державна екологічна інспекція у Запорізькій області.

Наказом голови Державної екологічної інспекції України від 15.12.2020 № 481 визначено забезпечити можливість здійснення покладених на Державну екологічну інспекцію Південного округу (Запорізька та Херсонська області) функцій і повноважень, визначених Положенням про Державну екологічну інспекцію Південного округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 19.10.2020 № 378; Державній екологічній інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) забезпечити здійснення покладених на неї функцій і повноважень на відповідних територіях відповідно до Положення; Державній екологічній інспекції у Запорізькій області припинити здійснення функцій і повноважень, визначених Положенням про Державну екологічну інспекцію у Запорізькій області.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище, як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи державного нагляду (контролю) - це планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід. (ч. 6 ст. 7 вказаного Закону).

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи слідує, що посадовими особами позивача на підставі звернення громадянина було здійснено виїзд для обстеження земельної ділянки, про що складений відповідний акт обстеження від 20.02.2020.

Відтак, позивачем проводилось обстеження земельної ділянки, а не перевірка, як стверджував відповідач.

При цьому апеляційним судом відхиляються доводи апелянта про те, що місцевим господарським судом не прийнято до уваги порушення позивачем вимог порядку проведення планових або позапланових заходів державного нагляду (контролю) дотримання вимог природоохоронного законодавства суб`єктами господарювання, оскільки зазначене не стосується предмету спору та не належить до кола обставин, з`ясування яких необхідне для правильного вирішення справи, тобто не входить до предмету доказування у даній справі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що КП «Водоканал» не оскаржувалися дії Державної екологічної інспекції Південного округу з проведення 20.02.2020р. обстеження та його результати.

Твердження скаржника щодо неможливості оскарження актів ДЕІ апеляційним судом не приймаються з огляду на те, що як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2018 у справі 826/4278/14 обов`язковою ознакою дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

І хоча акт обстеження сам по собі не породжує правових наслідків для КП «Водоканал», оскільки є носієм доказової інформації про виявлення контролюючим органом порушення вимог природоохоронного законодавства, відповідач не був позбавлений права та можливості оскаржувати видані позивачем розпорядчі документи на проведення відповідного обстеження, дії уповноважених осіб ДЕІ з проведення обстеження, якщо вважає, що такі прийняті/вчинені з порушенням приписів законодавства.

В свою чергу посилання на те, що наказ Державної екологічної інспекції у Запорізькій області № 88 від 20.02.2020 року не містить найменування суб`єкта господарювання щодо якого здійснюється захід державного нагляду (контролю) і на відсутність у журналі реєстрації перевірок № 3 КП «Водоканал» запису про здійснення 20.02.2020 заходів державного нагляду (контролю) є недоречними, оскільки обстеження Позивачем проводилось за зверненням громадянина ОСОБА_1 викладеним у формі телефонограми та обумовлене необхідністю перевірки факту прориву відстійників розташованих у Космічному районі м. Запоріжжя біля опитної станції та відповідно здійснювалося за місцезнаходженням земельної ділянки, а не на території відповідача.

Статтею 38 (ч.ч. 1, 3) даного Закону передбачено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно з приписами ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані, зокрема додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 167 ЗК України господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад встановлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється. Нормативи гранично допустимих концентрацій небезпечних речовин у ґрунтах, а також перелік цих речовин затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про охорону земель» господарська та інша діяльність, яка зумовлює забруднення земель і ґрунтів понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечних речовин, забороняється.

Відповідно до пункту "б" статті 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Згідно статті 35 Закону України "Про охорону земель" власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур`янами, чагарниками і дрібноліссям.

За приписами ст. 46 Закону України "Про охорону земель" при здійсненні господарської діяльності, пов`язаної із зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням і захороненням відходів, забезпечуються, зокрема, виконання заходів щодо запобігання або зменшення обсягів утворення відходів та екологічно безпечне поводження з ними.

Статтею 56 вказаного Закону визначено, що юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Частиною 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення: псування сільськогосподарських угідь та інших земель, їх забруднення хімічними та радіоактивними речовинами і стічними водами, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами.

20.02.2020 представниками позивача було здійснено відбір проб грунтів, про що складений відповідний акт № 2-20. Згідно акту відбір проб грунтів проведено відповідно до вимог: 1.1 ДСТУ ІSО 10381-1:2004 Якість грунту. Відбір проб. Частина 1. Настанови щодо програм відбирання проб; 1.2. ДСТУ ІSО 10381-2:2004 Якість грунту. Відбір проб. Частина 2. Настанови з методів відбирання проб; 1.3. ДСТУ ІSО 10381-3:2004 Якість грунту. Відбір проб. Частина 1. Настанови з безпеки; 1.4. ДСТУ 4287:2004 Якість грунту. Відібрання проб. В акті зазначено про відмову представників відповідача у підписі даного акту.

Апеляційний суд враховує, що в акті № 2-20 у графі «зауваження щодо стану проб і записів» відсутні будь-які записи відповідача. Тобто відповідач, якому був запропонований акт для підпису, що підтверджено самим відповідачем, у разі наявності будь-яких зауважень, мав право та не був позбавлений можливості викласти свої зауваження (будь-які) в акті відбору проб грунтів від 20.02.2020, однак таке ним зроблено не було.

Також, у матеріалах справи відсутнє будь-яке листування з боку відповідача, адресоване позивачу, стосовно повторного проведення обстеження земельної ділянки, повторного відбору проб грунтів, проведення обстеження позивачем з порушенням законодавства тощо. Зокрема, у листі від 11.03.2020 вих. № 1822/20/063, який адресовано позивачу, відповідач повідомив про витік з каналізаційного колодязя, про що йому повідомили саме фахівці Інспекції, та протягом 30 хвилин після прибуття спеціалістів КП «Водоканал» витік стічних вод з каналізаційного колодязя було припинено. Свої заперечення щодо проведеного позивачем обстеження відповідач виклав лише у відповіді на претензію щодо відшкодування шкоди.

Колегія суддів відхиляє аргументи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно прийнято пояснення, надані інспектором ДЕІ - Ніколаєнко С.В., оскільки суд дійшов висновків щодо обставин присутності представників відповідача при обстеженні земельної ділянки 20.02.2020 та здійсненні відбору проб земельної ділянки державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), в тому числі Ніколаєнко С.В., не на підставі вказаних пояснень, а оцінивши наявні у справі докази у їх логічній сукупності та взаємозв`язку (акт обстеження від 20.02.2020 (т. 1 а.с. 16), акт відбору проб грунтів від 20.02.2020 № 2-20 (т. 1 а.с. 17-19), листування між сторонами (т. 1 а.с. 22-24) фотографічні знімки присутніх при обстеженні земельної ділянки осіб (т. 2 а.с. 54-56)).

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги складений відповідачем акт від 20.02.2020 обстеження каналізаційного колектора та прилеглої до нього території уздовж траси Запоріжжя - Мелітополь, від КНС № 43 (Дослідна станція) до мулових майданчиків ЦОС-1 у районі садових ділянок, оскільки він складений відповідачем, який є зацікавленою особою, одноособово. До того ж, даний акт, безпосередньо після його складення, позивачу не направлявся.

З приводу доводів апелянта про те, що судом першої інстанції під час дослідження обставин справи не було з`ясовано дотримання позивачем методології відбору проб, передбаченої ДСТУ, яка є обов`язковою до виконання та впливає на достовірність отриманих результатів, колегія суддів зауважує, що такі зроблені в результаті неправильного тлумачення норм права.

Так, інспекцією було проведено відбір проб грунтів відповідно до вимог ДСТУ ISO 10381-1:2004, ДСТУ ISO 10381-2:2004, ДСТУ ISO 10381-3:2004 та ДСТУ ISO 4287:2004.

Зокрема, відповідно до п. 9.2 ДСТУ ISO 10381-1:2004 схеми відбору проб засновані на ймовірному розподілі складових частин грунту (у більшості випадків хімічних речовин) по площі чи по типу надходження речовини. Можуть бути визначені чотири головні встановлені схеми відбору проб: - схеми, не засновані ні на якій певній оцінці розподілу речовини; - схеми, засновані на місцевому розподілі речовини і відомі як «гаряча точка»; - схеми, засновані на розподілах уздовж лінії; - схеми, засновані на стрічкоподібних розподілах. На додаток до них, існують кілька інших схем (наприклад, засновані на надходженні речовин з повітря, надходженні з затопленням). Усі встановлені схеми мають бути пристосовані до місцевих умов і можуть мінятися.

Державною екологічною інспекцією складено карту-схему відбору проб, яка є невід`ємним додатком до Акту відбору проб грунтів від 20.02.2020 №2-20.

Посилання КП «Водоканал» на п. 9.3 ДСТУ ISO 10381-1:2004 Якість грунту. Відбір проб. Частина 1. є безпідставними, оскільки він містить настанови щодо програм відбирання проб, а саме горизонтальні та вертикальні точки відбору проб чи точки відбору зразків застосовуються при дослідженні покинутих промислових ділянок, смітників чи інших потенційно забруднених ділянок, в той час, як відбір проб у даній справі було проведено з метою виявлення хімічних властивостей стічних вод, а не морфологічного вмісту відходів.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 27.10.1997 № 171 затверджено Методику визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства (надалі - Методика).

Методика встановлює порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, суб`єктами господарювання та фізичними особами, через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами, допущеного внаслідок дії чи бездіяльності і поширюється на всі землі України незалежно від їх категорії та форм власності (п. 1.2).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.3, 3.4, 4.1 Методики землі вважаються забрудненими, якщо в їх складі виявлені негативні кількісні або якісні зміни, що сталися в результаті господарської діяльності чи впливу інших чинників. При цьому зміни можуть бути зумовлені не тільки появою в зоні аерації нових шкодочинних речовин, яких раніше не було, а і збільшенням вмісту речовин, що перевищує їх гранично допустиму концентрацію, які характерні для складу незабрудненого ґрунту або у порівнянні з даними агрохімічного паспорта (для земель сільськогосподарського призначення). Факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель. Визначення обсягу забруднення земельних ресурсів у кожному випадку є самостійним завданням через різноманітність геоморфологічних, геологічних та гідрологічних умов. За наявності інформації про кількість (об`єм, маса) забруднюючої речовини, яка проникла у певний шар землі, визначаються площа, глибина просочування. Розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення.

Згідно з п. 4.6 Методики розмір шкоди від забруднення земель визначається за формулою (1): Р Ш = А ґ Г ОЗ ґ П Д ґ КЗ ґ К Н ґ КЕГ, де

Рш - розмір шкоди від забруднення земель, грн.;

А - питомі витрати на ліквідацію наслідків забруднення земельної ділянки, значення якого дорівнює 0,5;

Гоз - нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що зазнала забруднення (засмічення), грн./кв.м.;

Пд - площа забрудненої земельної ділянки, м2;

Кз - коефіцієнт забруднення земельної ділянки, що характеризує кількість забруднюючої речовини в об`ємі забрудненої землі залежно від глибини просочування;

Кн - коефіцієнт небезпечності забруднюючої речовини, значення якого визначається за додатком 1;

Кег - коефіцієнт еколого-господарського значення земель визначається за додатком 2.

Відповідно до п. 8.4.2 Методики, якщо вміст забруднюючої речовини встановлювався за результатами інструментально-лабораторного контролю, Кз визначається за формулою 4 Методики: Кз = ( Сзр х Гп ) / ( Тзш х Іп х Кроз ), (4), де:

Сзр - концентрація (масова частка) забруднюючої речовини за результатами інструментально-лабораторного контролю, мг/кг;

Гп - товща земельного шару (глибина), на яку зафіксовано просочування забруднюючої речовини, м;

Тзш - товща земельного шару, що є розмірною одиницею для розрахунку витрат на ліквідацію забруднення залежно від глибини просочування і дорівнює 0,2 м;

Іп - індекс поправки до витрат на ліквідацію забруднення залежно від глибини просочування забруднюючої речовини (додаток 3);

Кроз - розрахунковий коефіцієнт, що дорівнює 1000000 мг/кг.

Загальний розмір відшкодування при одночасному забрудненні земельної ділянки декількома забруднюючими речовинами (але одним суб`єктом господарювання чи фізичною особою) визначається за формулою (5) (п. 4.11 Методики):

Р ш.заг = Р ш.макс + 0.5 х (Рші + Рш2 + Ршп), (5), де:

Р ш.заг - загальний розмір шкоди від забруднення земельної ділянки декількома забруднюючими речовинами, грн;

Р ш.макс - максимальний з усіх розрахованих окремо для кожної забруднюючої речовини розмірів шкоди від забруднення земельної ділянки, грн;

Рш1, Рш2 та Ршп - розраховані розміри шкоди від забруднення земельної ділянки іншими забруднюючими речовинами, грн.

В акті обстеження від 20.02.2020 зазначено, що заміри проводились держповіреною вимірювальною рулеткою Р50 «S-line» № 77 (свідоцтво про повірку № 12-0668-19, чинне до 04.03.2020).

Водночас, за твердженням скаржника, господарським судом Запорізької області не прийнято до уваги та не досліджено докази щодо помилкового визначення площі забрудненої земельної ділянки, а саме: топографо-геодезичної зйомки КП «Водоканал» від 21.02.2020, матеріалів геодезичних вишукувань ПП «Сервіор», акта обстеження КП «Водоканал» каналізаційного колектора та прилеглої до нього території уздовж траси Запоріжжя-Мелітополь від 20.02.2020р..

Колегія суддів зауважує, що вказаними доказами не підтверджується інша, відмінна від визначеної позивачем, площа забрудненої земельної ділянки. Що ж стосується акту від 20.02.2020 обстеження каналізаційного колектора та прилеглої до нього території уздовж траси Запоріжжя - Мелітополь, від КНС № 43 (Дослідна станція) до мулових майданчиків ЦОС-1 у районі садових ділянок, то такий був оцінений судом критично, з огляду на те, що складений відповідачем, який є зацікавленою особою, одноособово і позивачу не направлявся.

Державна екологічна інспекція у Запорізькій області (підрозділ, який проводить вимірювання - відділ інструментально-лабораторного контролю) наказом Державної екологічної інспекції України від 26.03.2019 № 111 уповноважений на проведення вимірювань, не пов`язаних з оцінкою відповідності продукції, процесів та послуг, у сфері законодавчо регульованої метрології під час контролю стану навколишнього природного середовища. Термін уповноваження встановлений з 26.03.2019 по 25.06.2020.

Відтак, протокол вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 26.02.2020 № 2-20 складений уповноваженим на те відділом інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Запорізькій області.

Апеляційний суд не приймає до уваги укладені відповідачем з: ПП «Сервіор» договір № 05 від 18.12.2020 про надання послуг: ДК 021:2-3 - Комплексні інженерні послуги (надання послуг з виготовлення топографо-геодезичного плану в масштабі 1:500 земельної ділянки, про які проходить частина каналізаційного колектору КП «Водоканал» від мулових ставків центральних очисних споруд № 1 (Запорізька обл., смт. Балабине, вул. Депутатська, 73) до каналізаційної насосної станції № 43 (м. Запоріжжя, вул. Дослідна станція, 1б); з ПрАТ «УкрНДІОГаз» договір № 1581/20 від 18.12.2020 про надання послуг: ДК 021:2015-9071000-7 екологічний менеджмент (дослідження складу грунтів та стічних вод), оскільки обстеження земельної ділянки та відібрання проб грунтів проводилось 20.02.2020, а договори укладені 18.12.2020, тобто стічні води, зокрема мали вже інші склад та хімічні властивості (інший вміст забруднюючих речовин).

З приводу тверджень скаржника про те, що місцевим господарським судом не було враховано надані відповідачем результати досліджень (аналізів проб стічних вод) КП «Водоканал», колегія суддів зазначає, що протокол вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 26.02.2020 № 2-20 складений уповноваженим на те відділом інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Запорізькій області. У протоколі зазначено, що проба грунту № 1 відібрана на земельній ділянці навколо витікання (перелив) рідини з оглядового колодязю КП «Водоканал» на зелену зону (площа обстеженої земельної ділянки 2040 м2), проба грунту № 2 (фонова) відібрана на земельній ділянці в 10 м від проби № 1, на відстані 100 м від траси Харків - Сімферополь, вздовж дачних ділянок (площа обстеженої земельної ділянки - точкова). Відповідно до протоколу встановлений наднормативний вміст забруднюючих речовин у пробах грунтів.

Водночас, надані відповідачем результати вимірювань показників складу та властивостей грунтів, що були виконанні Дільницею лабораторного контролю стічної води ЦОС-1 КП «Водоканал», не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідач є зацікавленою особою у даній справі, а його лабораторія не є уповноваженим державою органом на проведення такого типу досліджень.

В свою чергу, експертиза грунту і стічних вод оглядового колодязю ПрАТ «УкрНДІОГаз» здійснювалася в період з 21.12.2020 по 23.12.2020, а ВП «Запорізький МВ ДУ «Запорізький обласний лабораторний центр МОЗ України» - з 23.02.2021 по 25.02.2021, тобто зі спливом значного проміжку часу (майже рік) після обстеження земельної ділянки та відібрання проб грунтів, яке проводилось 20.02.2020, і за цей час склад та вміст забруднюючих речовин у стічних водах міг неодноразово змінитися і отримані результати не будуть відображати дійсну картину подій станом на спірну дату, що впливає на можливість використання відомостей з вказаних висновків лабораторій у якості доказів, які судом оцінюються критично.

Згідно з п. 4.7 Методики, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, довідку про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що зазнала забруднення, надають територіальні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Позивачем при визначенні розміру шкоди використана довідка Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.08.2020 № 8-8-0.18-3713/2-20 (т. 1 а.с. 30).

У свої апеляційній скарзі КП «Водоканал» вказує на те, що судом не було досліджено докази щодо територіального розташування земельної ділянки та визначення нормативно-грошової оцінки.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема: подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, матеріали справи не містять доказів, якими б обгрунтовувалися твердження скаржника про інший, відмінний від зазначеного у довідці від 14.08.2020 № 8-8-0.18-3713/2-20 розмір нормативно грошової оцінки в тому числі в залежності від фактору часткового розташування забрудненої ділянки на території смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, як і не зазначено про існування будь-яких складнощів в їх самостійному отриманні відповідачем та неможливості їх подання до суду, як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час її апеляційного перегляду.

За таких умов, колегією суддів приймається до уваги правомірність застосування позивачем при визначенні розміру шкоди відомостей наданих Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області у довідці від 14.08.2020 № 8-8-0.18-3713/2-20, згідно якої розмір НГО земель м. Запоріжжя станом на 01.01.2020 року становить 363,47 грн. за 1 м.2., тобто вказана обставина є встановленою та підтвердженої належними доказами.

Так само, апелянтом не надано суду належних доказів стороннього впливу на земельну ділянку, що могли б вплинути та/або вплинули на результати вимірювань вмісту забруднюючих речовин у грунті.

Фактично дані твердження грунтуються на припущеннях КП «Водоканал», що земельна ділянка піддається впродовж тривалого часу впливу забруднюючих речовин з траси Харків-Сімферополь М-18 (Запоріжжя-Мелітополь) та інших безхазяйних відходів, які знаходяться поруч з нею, а відтак колегія суддів відхиляє дані аргументи апеляційної скарги з наведених підстав.

Апеляційний суд зауважує, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Підстави відповідальності за заподіяння шкоди, у тому числі пов`язаної з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, передбачені статтею 1166 ЦК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною є будь-яка поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав або інтересів іншої особи, внаслідок якої завдано шкоду, б) наявність шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових або немайнових благ, що охороняються законом, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, г) вина заподіювача шкоди. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань. При цьому, необхідно виходити з презумпції вини правопорушника, тобто позивач не повинен доводити наявність вини відповідача, навпаки, відповідач повинен довести, що збитки завдано не з його вини.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутності вини у заподіянні шкоди.

В свою чергу, апелянт зазначає, що при виборі і застосуванні норм права щодо достатності накладення адміністративного стягнення, як доказу для підтвердження факту порушення природоохоронного законодавства, судом не було враховано правових висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладених у постанові від 13.04.2018 у справі № 904/6886/17.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 13.04.2018 у справі № 904/6886/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив: «щодо доводів скаржника стосовно того, що заступника директора ТДВ "Феріт" визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.82 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, то вони не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, факт накладення такого штрафу не є достатнім доказом заподіяння Відповідачем шкоди навколишньому природному середовищу».

Водночас, у даній справі № 908/2961/20 порушення природоохоронного законодавства відповідачем підтверджується не тільки Протоколом про адміністративне правопорушення № 010829 від 11.03.2020, в якому уповноважена відповідальна особа КП «Водоканал» визнала свою провину та факт порушення природоохоронного законодавства, зазначивши про усунення порушень (т. 1 а.с. 27), та Постановою про накладення адміністративного стягнення від 13.03.2020 № 000279/01/02 (т. 1 а.с. 28), але й Актом обстеження від 20.02.2020, Актом відбору проб грунтів від 20.02.2020 № 2-2, Протоколом № 2-20 вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 26.02.2020 (т. 1 а.с. 16-22) оцінених судом у їх сукупності та логічному взаємозв`язку, і в даному випадку пояснення, надані інспектором ДЕІ - Ніколаєнко С.В. суду, не мали вирішального значення для правильної кваліфікації правопорушення та встановлення вини відповідача у його вчиненні.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційним судом враховано, що відповідач повідомив позивача про вжиття заходів для ліквідації шкідливого впливу на стан земельної ділянки (витік стічних вод з каналізаційного колодязя був припинений працівниками КП «Водоканал»). У протоколі № 010839 від 11.03.2020 представником КП «Водоканал» майстром мулових ставків ЦОС-1 ОСОБА_2. було зазначено про згоду з виявленим порушенням. Постанова про накладення адміністративного стягнення від 13.03.2020 № 00279/01/02 не оскаржувалась, накладений штраф був сплачений. Суд зазначає, що листом від 26.02.2020 № 750/02 позивач для надання відповідних пояснень викликав 11.03.2020 особисто керівника КП «Водоканал» або пропонував визначити та забезпечити прибуття відповідальної особи. Таким чином, майстер мулових ставків ЦОС-1 КП «Водоканал» ОСОБА_2. був уповноваженою особою відповідача для надання пояснень з питань забруднення земельних ресурсів (т. 1 а.с. 22-29).

Також відповідачем не оскаржувались дії позивача по складанню акту обстеження від 20.02.2020, акту відбору проб грунтів від 20.02.2020 № 2-20, протоколу вимірювань показників складу та властивостей грунтів від 26.02.2020 № 2-20, так само як і не велося відповідне листування, про що зазначалося вище. Крім того, відповідачем не заперечувався факт витоку стічних вод з його каналізаційного колодязя.

Позивачем розрахована завдана державі шкода на підставі розрахунку розміру шкоди, зумовленої забрудненням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства на земельній ділянці, яка розташована поблизу опитної станції м. Запоріжжя з правої сторони від траси Харків-Сімферополь (Мелітополь-Запоріжжя) неподалік відвалів мулових осадів очисних споруд № 1 (мулові ставки ЦОС-1 КП «Водоканал» (т. 1 а.с. 34-37).

Крім того надано суду обгрунтування розрахунку заявленої до стягнення суми з деталізацією розрахунку (т. 1 а.с. 51-56).

В свою чергу, перерахування шкоди у розмірі 1 204 903,05 грн. відповідачем не здійснено і доказів невідповідності обчисленого розміру шкоди суду не надано.

Беручи до уваги вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що матеріалами справи доведено факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства, заподіяння відповідачем шкоди, її розмір, причинно-наслідковий зв`язок між ними, а вина відповідача у вчиненні правопорушення підтверджується наявними у справі доказами у сукупності.

Таким чином, доводи скаржника про те, що судом необгрунтовано визначено наявність складу цивільного правопорушення з боку КП «Водоканал», спростовуються вищенаведеним.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

З приводу аргументів апелянта про безпідставну відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про призначення інженерно-екологічної експертизи, апеляційний суд вважає їх необгрунтованими, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Водночас згідно приписів ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 98 ГПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи, та без яких встановити відповідні обставини неможливо. При цьому суд повинен враховувати, що жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань.

Предметом спору у дійсній справі є стягнення з відповідача стягнення 1 204 903,05 грн. шкоди, спричиненої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства. Обгрунтовуючи позов позивачем зазначено про здійснення 20.02.2020 виїзду для обстеження земельної ділянки неподалік відвалів мулових осадів очисних споруд № 1 (мулові ставки ЦОС 1 КП «Водоканал»), під час якого були відібрані 2 (дві) проби ґрунту, що зафіксовано в акті відбору проб ґрунтів від 20.02.2020 № 2-20. Згідно з протоколом № 2-20 вимірювання показників складу та властивостей грунтів від 26.02.2020 було встановлено наднормативний вміст забруднюючих речовин. 24.03.2020 відповідач листом від 16.03.2020 проінформував інспекцію про вжиті заходи для ліквідації шкідливого впливу на стан земельної ділянки, що спричинив витік стічних вод з каналізаційного колодязя.

Як вже було зазначено, у матеріалах справи наявні акт обстеження від 20.02.2020, акт відбору проб грунтів № 2-20 від 20.02.2020, протокол № 2-20 від 26.02.2020 вимірювань показників складу та властивостей грунтів, розрахунок розміру шкоди, претензія, що направлялася відповідачу, тобто наднормативний вміст забруднюючих речовин був встановлений ще 26.02.2020, про що було відомо відповідачу.

Враховуючи предмет та підстави позову, оскільки для з`ясування обставин, що мають значення для даної справи, з урахуванням наявних доказів у матеріалах справи, не виникає необхідності у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, з огляду на те, що з моменту відібрання проб земельної ділянки минув рік, що, у свою чергу, свідчить про зміну стану ґрунту та неможливість відтворення події правопорушення, зважаючи на те, що відповідач не був позбавлений можливості у встановлений законодавством строк замовити та подати відповідний висновок експерта, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи.

При цьому, у апеляційній скарзі скаржником не обґрунтувано в чому полягає порушення судом першої інстанції норм процесуального права з цього питання.

Оскільки звертаючись з відповідним клопотанням до суду апеляційної інстанції, КП «Водоканал» обгрунтовує його аналогічним чином, на наводить нових обставин, для встановлення яких існує дійсна потреба у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, колегія суддів не вбачає правових підстав для його задоволення.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом під час перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 12.04.2021 у справі № 908/2961/20.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водоканал" на рішення господарського суду Запорізької області від 12.04.2021 у справі № 908/2961/20 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.04.2021 у справі № 908/2961/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за Комунальним підприємством "Водоканал".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.08.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов