ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1402/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Форбілд», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгбк «Будівельник», м. Українка Обухівського району Київської області

про стягнення грошових коштів

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) та процесуальні дії у справі

1.1.13.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Форбілд» (далі позивач, ТОВ «Форбілд») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгбк «Будівельник» (далі відповідач, ТОВ «Торгбк «Будівельник») про стягнення з останнього заборгованості за договором поставки №013/2019 від 01.04.2019 у розмірі 353 348,21грн, з яких: 249 417,90грн сума основного боргу; 22 065,91грн пеня; 5 000,00грн 10% штрафу; 41 912,69грн 15% штрафу; 11 591,10грн 3% річних; 23 360,61грн інфляційні втрати. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позовну заяву обґрунтовує ст.ст. 193, 230-231 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525-526, 530, 610, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки пшениці №013/2019 від 01.04.2019 в частині здійснення повної оплати за поставлений товар.

1.2.Відповідач скористався правом, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), та подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що:

надані позивачем видаткові накладні не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»;

поставка товару здійснювалась по договору поставки від 26.03.2019, а не по договору поставки від 01.04.2019 на який посилається позивач;

застосування штрафу у розмірі 10% та 15% є відповідальністю одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України;

нарахування пені та штрафу здійснювалось із порушення строків позовної давності, у зв`язку із чим відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності.

Крім того, відповідачем заявлено суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

1.3. Позивач скористався правом, передбаченим ст. 166 ГПК України, та подав відповідь на відзив, в якій, у спростування обставин викладених у відзиві, зазначив про те, що:

наявність певних недоліків у видаткових накладних не є підставою стверджувати, що господарська операція не відбулась, оскільки наявність печатки на них є свідченням участі особи у здійсненні такої операції;

застосування штрафу у розмірі 10% передбачено за порушення зобов`язання зі сплати поставленого товару, а штраф у розмірі 15% застосовується при кожному повторному порушенні та не виключає застосування таких видів відповідальності з огляду на свободу договору;

нарахування штрафних санкцій здійснювалось у відповідності до вимог ЦК України та із урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

1.4. Відповідач скористався правом, передбаченим ст. 167 ГПК України, та подав заперечення на відповідь на відзив, в яких, зокрема просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності та додаткового зазначає, що поставка товару здійснювалась за договором від 26.03.2019, а не за договором поставки від 01.04.2019.

2. Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

2.1.13.05.2021 позивачем разом із позовною заявою подано до суду клопотання б/н від 12.05.2021 (вх. №11145/21 від 13.05.2021) про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, яке ухвалою суду від 18.05.2021 було задоволено.

2.2. 09.06.2021 позивачем направлено на електронну пошту суду клопотання б/н від 09.06.2021 (вх. №14444/21 від 10.06.2021) про продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив, яке судом було задоволено, про що постановлено відповідну ухвалу від 10.06.2021.

2.3. 22.06.2021 засобами поштового зв`язку до суду звернувся відповідач із заявою б/н від 22.06.2021 (вх. №15404/21 від 24.06.201) про продовження процесуального строку для подачі заперечень на відповідь на відзив до 24.06.2021 з ініціативи суду. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що відповідь на відзив отримано ТОВ «Торгбк «Будівельник» 17.06.2021, що у свою чергу унеможливило подання відповідних заперечень у строк, встановлений судом. За таких обставин, просить суд заяву задовольнити.

29.06.2021 засобами поштового зв`язку позивачем направлено до суду заяву б/н від 29.06.2021 (вх. №15965 від 01.07.2021) про залишення без розгляду заперечень відповідача, у зв`язку із поданням останніх поза межами строку встановлено судом.

Розглянувши вказані заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 ГПК України, зокрема, відповідач має право подати до суду заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Так, ухвалою від 18.05.2021, зокрема, відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу строк для подачі заперечень до 17.06.2021.

Згідно ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, строк для вчинення відповідних процесуальних дій учасниками справи, з огляду на положення вищевказаної норми ГПК України та ухвали суду від 18.05.2021, встановлено до 17.06.2021 (включно).

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 118 ГПК України).

Як встановлено судом, відповідачем отримано від позивача відповідь на відзив 11.06.2021, що підтверджується інформацією із офіційного сайту АТ «Укрпошта» (трек-номер відстеження 469) (т. 1 а.с. 194), проте, останній звернувся із відповідним клопотанням 24.06.2021. ТОВ «Форбілд» звернувся із відповідною заявою, як зазначалось вище, 29.06.2021.

Ураховуючи зазначене та те, що ТОВ «Торгбк «Будівельник» та ТОВ «Форбілд» звернулись із відповідними заявами після 17.06.2021, останні підлягають залишенню судом без розгляду.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 18.05.2021, зокрема, відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано сторонам подати до суду заяви по суті справи, визначені у ст. 161ГПК України.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази

01.04.2019 між ТОВ «Форбілд» (постачальник) та ТОВ «Торгбк «Будівельник» (покупець) підписано договір поставки №013/2019 (далі Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець оплатити та прийняти на умовах, обумовлених у цьому договорі товар в асортимент за групами товарів, зазначених в протоколі узгодження договірних цін до цього договору (т. 1 а.с. 7-13).

Загальна ціна цього договору складається із суми вартості всіх поставок товару здійснених відповідно до цього договору та розраховується шляхом складення сум, зазначених у видаткових накладних на всі поставки товару протягом строку дії цього договору (п. 2.1 Договору).

У п. 4.1 Договору сторони, зокрема, погодили, що замовлення та поставка товару здійснюється на умовах 100% передплати, якщо інший порядок оплати не вказаний в додатках до цього договору. У випадку, якщо постачальник поставив товар до отримання передплати за цього, терміном оплати товару вважається наступний робочий день з дати поставки.

Відповідно до п. 6.1 Договору, зокрема, моментом прийняття покупцем товару вважається дата підписання покупцем видаткової та/або товарно-транспортної накладної за поставлений товар.

Термін дії цього договору з моменту підписання обома сторонами до 31.12.2019, а по невиконаним зобов`язанням до моменту їх фактичного виконання (п. 11.8 Договору).

Відповідно до видаткової накладної №306 від 21.10.2019, яка підписана між сторонами без зауважень та скріплена печатками останніх, постачальник поставив покупцю товар (суміш самоущільнююча бетонна з карбонатним наповнювачем розсипом, вартість за 1т 1 972,20грн) на суму 279 417,90грн, а покупцем отримано вказаний товар та 24.01.2020 частково оплачено його вартість на суму 30 000,00грн, що підтверджується відповідними банківськими виписками (т. 1 а.с. 18, 47-49).

26.09.2021 ТОВ «Форбілд» засобами поштового зв`язку звернувся до ТОВ «Торгбк «Будівельник» із претензією №01П/09 від 25.09.2020, в якій просив сплатити на користь постачальника заборгованість у розмірі 354 209,41грн, з яких: 279 417,90грн сума основного боргу, 46 820,02грн пеня, 27 941,79грн штраф (т. 1 а.с. 50-56).

Проте, вказана вимога відповідачем залишена без реагування.

Доказів, які б вказували на протилежне учасниками справи суду надано не було.

5. Щодо порушеного права

Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не сплатив наявну у нього заборгованість перед позивачем, останній нарахував ТОВ «Торгбк «Будівельник» відповідні санкції та звернувся із даним позовом до суду.

6. Висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

6.1. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Так, на підтвердження існування між ТОВ «Торгбк «Будівельник» та ТОВ «Форбілд» відповідних правовідносин, останнім надано суду договір поставки №013/2019

01.04.2019. Зі змісту вказаного Договору, а саме розділу «реквізити та підписи сторін» вбачається, що останній підписаний від ТОВ «Торгбк «Будівельник» директором Музиченко В.М. та від ТОВ «Форбілд» директором Журавльов О.М., а також Договір містить у собі печатки вказаних товариств.

Водночас, як зазначає відповідач у своєму відзиві, між ним та позивачем був укладений договір поставки №013/2019 від 26.03.2019 на підставі якого і здійснювалась поставка відповідного товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

При цьому, ч.ч. 2, 3 ст. 80 ГПК України, зокрема, встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте, відповідач не скористався зазначеними положеннями ГПК України та не надав суду відповідного договору від 26.03.2019, а також не зазначив про неможливість подання такого доказу із наведенням поважності причин невчинення таких дій, у зв`язку із чим, брати до уваги відповідне посилання відповідача у суду підстав немає.

Ураховуючи зазначене та те, що позивач у своїх заявах по суті справи наполягає на тому, що поставка товару здійснювалась на підставі договору №013/2019 від 01.04.2019, а доказів у розумінні ст.ст.76-79 ГПК України, які б спростовували вказану інформацію відповідачем суду надано не було, то зважаючи на положення ст. 74 ГПК України під час розгляду вказаного спору судом береться до уваги умови договору поставки №013/2019 від 01.04.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у ст. 193 ГК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму на суму 279 417,90грн, на підтвердження чого, як зазначалось вище,ТОВ «Форбілд» надано суду видаткову накладну №306 від 21.10.2019, на якій міститься, зокрема, підпис від особи одержувача та печатка ТОВ «Торгбк «Будівельник».

У свою чергу, із змісту наданого відповідачем відзиву на позов вбачається, що останнім не заперечує факт отримання від позивача відповідного товару на підставі вищевказаної видаткової накладної, а лише зазначено про те, що така накладна не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (відсутні прізвище, ім`я та по-батькові уповноваженої особи одержувача та довіреність, яка б дала змогу ідентифікувати особу одержувача). З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:назву документа (форми);дату складання;назву підприємства, від імені якого складено документ;зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

При цьому, відсутність у видатковій накладній назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності її підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки самої юридичної особи, не може свідчити про те, що така особа є неуповноваженою чи що така видаткова накладна є неналежним доказом у справі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №910/19702/17, від 24.07.2020 у справі №922/2216/18, від 25.02.2021 у справі №903/88/20).

Ураховуючи зазначене та проаналізувавши зміст видаткової накладної суд зазначає, що відсутність у вказаному документі відповідних відомостей не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась. Також,суттєво не впливає на здійснення господарської операції і те, що у накладній дата договору зазначена « 26.04.2019», а не « 01.04.2019», оскільки, як зазначалось вище, доказів, наявності іншого договору, аніж того, який наданий позивачем, відповідачем суду на дослідження надано не було, а отримання товару останнім не заперечується.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов`язання в частині поставки товару відповідачу, а тому в останнього виникає зустрічне зобов`язання оплатити зазначений товар.

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проаналізувавши п. 4.1 Договору, яким визначено строки та порядок оплати товару, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний здійснити оплату товару, у разі невнесення 100% попередньої оплати, не пізніше наступного робочого дня за дати поставки позивачем товару.

Як зазначалось вище, позивач поставив відповідачу товар 21.10.2019 без внесення ТОВ «Торгбк «Будівельник» 100% попередньої оплати, а отже, останній зобов`язаний здійснити оплату такого товару до 22.10.2019 (включно). Доказів протилежного учасниками справи надано не було.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару виконав лише частково та здійснив оплату товару на суму 30 000,00грн лише 24.01.2020, тобто, із порушенням встановлено п. 4.1 Договору строку. Залишкова вартість неоплаченого товару становить 249 417,90грн (279 417,90 30 000,00 = 249 417,90).

Ураховуючи зазначене та те, що своєчасна оплата поставного ТОВ «Форбілд» товару є одним з основних обов`язків ТОВ «Торгбк «Будівельник», належне виконання якого вимагається Договором та законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 249 417,90грн.

6.2. Крім того, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 22 065,91грн за періоди прострочення з 25.01.2020 по 25.07.2020. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, у п. 7.3 Договору сторони погодили, що у разі порушення покупцем строків виконання своїх зобов`язань по оплаті, покупець, на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, простроченої до оплати суми за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (т. 1 а.с. 57), суд вважає його арифметично неправильним, оскільки позивачем неправильно визначено дату прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, а саме, з 23.10.2019 та, як наслідок, здійснено нарахування пені поза межами строку встановленого ч. 6 ст. 232 ГПК України, а саме, закінчено нарахування пені 25.07.2020, а не 23.04.2020.

Водночас, ч. 2 ст. 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Розрахунок пені здійснюється за формулою: Сума пені = С х 2 х ОС НБУ : 100 х Д : 365/366, де С - сума заборгованості, ОС НБУ - облікова ставка НБУ за період прострочення, Д - кількість днів прострочення.

Отже, правильним розрахунком пені є:

з 25.01.2020 по 30.01.2020: 249 417,90 х 2 х 13,5% : 100 х 6 : 366 = 1 103,98;

з 31.01.2020 по 12.03.2020: 249 417,90 х 2 х 11,0% : 100 х 42 : 366 = 6 296,78;

з 13.03.2020 по 23.04.2020: 249 417,90 х 2 х 10,0% : 100 х 42 : 366 = 5 724,35.

Загальна сума пені, яка є правильно та обґрунтованою - 13 125,11грн.

6.2.1. Водночас, як зазначалось вище, відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, зокрема, стосовно нарахованої позивачем пені. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Разом із цим, ч. 1,2 ст. 258 ЦК України, зокрема, передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Так, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України)

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, відповідач допустив прострочення грошового зобов`язання 23.10.2019, а отже, позовна давність щодо звернення до суду із вимогою про стягнення пені закінчується 23.10.2020, тоді як до суду ТОВ «Форбілд» звернувся лише 13.05.2021, що підтверджується вхідним штампом суду за №1394/21.

Водночас, судом береться до уваги Указ Президента України від 13.03.2020 №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.03.2020 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із відповідними змінами і доповненнями), з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Так, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У свою чергу, суд зазначає, що станом на час розгляду відповідно спору відповідних нормативно-правових актів щодо скасування (припинення) карантину відповідними органами державної влади не приймалось.

Отже, ураховуючи те, що закінчення строку позовної давності припадає на 23.10.2020, тобто, на період дії карантину, та з огляду на те, що станом на час звернення позивача до суду (13.05.2021) на всій території України триває карантин, суд дійшов висновку, що ТОВ «Форбілд» не пропущено відповідний строк.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності щодо відповідної вимоги позивача, у зв`язку із чим наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми пені у розмірі 13 125,11грн.

6.3. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача штраф 10% у розмірі 5 000,00грн та штраф 15% у розмірі -41 912,69грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ГПК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, у розділі 7 Договору, сторони, зокрема, домовились про те, що:

у разі порушення покупцем строків виконання своїх зобов`язань по оплаті більш ніж на 5 робочих днів, покупець на вимогу постачальника, зобов`язаний сплатити останньому штраф у розмірі 10% простроченої до оплати суми (п. 7.4 Договору);

при кожному повторному порушенні покупцем строків виконання своїх зобов`язань по оплаті більш ніж на 30 календарних днів, покупець, на вимогу постачальника, зобов`язаний сплатити останньому штраф у розмірі 15% простроченої до оплати суми (п. 7.5 Договору).

Відповідно до ст. 61 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, і підлягає обов`язковому застосуванню як норма прямої дії.

Ураховуючи зазначене та проаналізувавши відповідні умови Договору, суд дійшов висновку, що стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 5 робочих днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки, як встановлено судом, відповідач вчинив порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за Договором на строк понад 30 календарних днів, і вказаний строк охоплює порушення зобов`язання на строк понад 5 робочих днів.

Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 5 робочих днів та штрафу за прострочення виконання зобов`язання на строк понад 30 календарних днів є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19).

З огляду на викладене та зважаючи на те, що судом встановлено прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання, то у позивача наявне право вимагати від відповідача сплати штрафу саме у розмірі 15% від простроченої суми, а не у розмірі 10% та 15% одночасно.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок 15% штрафу у розмірі 41 912,69грн (т. 1 а.с. 59), суд вважає його правильним.

Водночас, як зазначалось вище, відповідачем подано до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, зокрема, стосовно нарахованого позивачем штрафу.

Проте, з огляду на обставини, встановлені у п. 6.2.1 цього рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволення заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимоги про стягнення штрафу.

За таких обставин, заявлена ТОВ «Форбілд» до стягнення сума штрафу у розмірі 41 912,69грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

6.4. Водночас, як зазначалось вище, відповідачем заявлено суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, розглянувши яке, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У свою чергу, суд зазначає, що зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №914/1470/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20).

Так, в обґрунтування свого клопотання, відповідач зазначає про те, що нараховані позивачем штрафні санкції на суму 103 930,31грн є непомірно великими та несправедливими, оскільки ставлять близько 40% від залишку боргу.

Однак, суд, за результатами розгляду відповідних позовних вимог ТОВ «Форбілд», дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Торгбк «Будівельник» пені у розмірі 13 125,11грн та штрафу у розмірі 41 912,69грн, що загалом складає 22,07% від основної заборгованості відповідача, що у свою чергу, з огляду на принципи розумності, справедливості та пропорційності є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Крім того, відповідачем не було надано суду будь-яких доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України, які б у своїй сукупності свідчити про те, що позивачем вчинялись дії, які перешкоджали відповідачу виконати свої договірні зобов`язання в частині здійснення вчасної оплати поставленого позивачем товару.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідне обґрунтування відповідача, яке є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, не знайшло свого відображення у встановлених судом обставинах справи, а отже, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

6.5. Разом із цим, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 11 591,10грн за період прострочення з 22.10.2019 по 24.01.2020; з 25.01.2020 по 28.04.2021та інфляційні втрати у розмірі 23 360,61грн за період з листопада по січень 2020 року та з лютого 2020 по березень 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи зазначене, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних (т. 1 а.с. 60), суд вважає його арифметично неправильним з підстав, викладених у п. 6.2 даного рішення.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума 3% річних = С х 3 : 100 х Д : 365/366, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Отже, правильним розрахунком 3% річних є:

з 23.10.2019 по 24.01.2020: 279 417,90 х 3 : 100 х 94 : 365(366) = 2 157,28;

з 25.01.2020 по 28.04.2021: 249 417,90 х 3 : 100 х 460 : 365 = 9 410,89.

Підсумовуючи зазначене, загальна сума 3% річних, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача складає 11 568,17грн.

6.6. Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зазначене, судом береться до уваги правова позиція об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 26.06.2020 у справі №905/21/19, відповідної до якої при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Суд зазначає, що ст. 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця.

Так, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 23 360,61грн (т. 1 а.с. 61 на звороті) за вказаний період, суд вважає його арифметично неправильним з підстав, викладених у п. 6.2 даного рішення. До того ж, позивачем при здійсненні розрахунку не ураховані місяці в яких мала місце «дефляція».

Таким чином, вірним є наступний розрахунок:

за період з листопада 2019 року по січень 2020 року:

279 417,90*1.001 (сукупний індекс інфляції за відповідний період) - 279 417,90 = 278,30;

за період з лютого 2020 року по березень 2021 року:

249 417,90*1.09 (сукупний індекс інфляції за відповідний період) - 249 417,90 = 22 519,69.

Підсумовуючи зазначене, загальна сума інфляційних втрат, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача складає 22 797,99грн.

7. Щодо судових витрат.

7.1. Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалось вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а тому судовий збір у розмірі 5 082,33грн, який є пропорційним сумі задоволених позовних вимог, покладається судом на відповідача.

7.2. Разом із цим, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Заявами по суті справи, зокрема, є позовна заява (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Як зазначив позивач у позовній заяві, останній очікує понести судові витрати, які складаються, зокрема, із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 28 000,00грн.

Водночас, ч. 8 ст. 129 ГПК України, зокрема,передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, проаналізувавши надані ТОВ «Форбілд» докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 15ст. 15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, 17.02.2021 між ТОВ «Форбілд» (клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Магніт» (адвокатська компанія) укладено договір про надання правової допомоги №1702/2021-01 (далі Договір) відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатська компанія приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (т. 1 а.с. 179-183).

У п.п. 4.1, 4.4 Договору сторони домовились про те, що Загальна сума договору є величиною змінною і складається з суми вартості всіх послуг з надання правової допомоги, наданих на підставі цього договору. За результатами надання юридичних послуг складається акт, що підписується представниками кожної із сторін.

Даний договір укладений на строк необхідний для надання правової дороги в обсязі, що зазначено у п. 2.1 даного договору та набирає чинності з моменту підписання договору сторонами (п. 7.1 Договору).

19.04.2021 між сторонами підписано додаток №2 до Договору у п. 1.1 якого зазначено, що адвокатська компанія бере на себе зобов`язання щодо надання правової (правничої) допомоги клієнту згідно із замовленням, що є невід`ємною частиною цього додатку №2, що включає в себе, зокрема, правовий аналіз документів по взаємовідносинам з ТОВ «Торгбк «Будівельник» по договору поставки №013/2019 від 01.04.2019, складання та подання до господарського суду позовної заяви про стягнення заборгованості, інших заяв, клопотань, тощо (т. 1 а.с. 185).

Відповідно до замовлення клієнта від 19.04.2021, вартість відповідних послуг адвокатської компанії становить 25 000,00грн (т. 1 а.с. 186).

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, сторонами у Договорі погоджено фіксований розмір оплати послуг адвоката відповідного об`єднання.

06.07.2021 між сторонами складно та підписано без зауважень акт про надання правової допомоги, із змісту якого вбачається, що адвокатською компанією надані клієнту такі послуги: правовий аналіз документів по взаємовідносинам ТОВ «Форбілд» з ТОВ «Торгбк «Будівельник» за договором поставки №013/2019 від 01.04.2019, формування та подання до господарського суду позовної заяви; правовий аналіз відзиву ТОВ «Торгбк «Будівельник» на позовну заяву, складання та подання до господарського суду у справу №911/1402/21 клопотання про продовження процесуального строку для надання відповіді на відзив, складання та подання відповіді; правовий аналіз заперечень ТОВ «Торгбк «Будівельник» на відповідь на відзив, заяви про застосування строків позовної давності, складання та подання до господарського суду у справу №911/1402/21 заяви про залишення без розгляду заперечень ТОВ «Торгбк «Будівельник», заперечень на заяву про застосування строків позовної давності. Вартість наданих послуг становить 25 000,00грн (т. 1 а.с. 190).

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, зокрема, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

При цьому, ч.5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У свою чергу, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено про не співмірність заявлених до стягнення витрат на правову допомогу та зазначено, що вказана справа є нескладною. Позивачем здійснювався аналіз лише відповідного договору поставки, видаткових накладних та банківських виписок. При цьому, публічний інтерес до даної справи відсутній. Таким чином, вважає що витрати на професійну допомогу явно завищені та підлягають зменшенню.

Ураховуючи зазначене та обставини, встановлені у цьому рішенні, судом береться до уваги те, що: за своєю категорією вказана справа є малозначною та підлягала вирішенню у порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання; справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію; вимога позивача до відповідача фактично ґрунтувалась на наявності заборгованості (основний борг) за однією видатковою накладною; відповідні санкції обраховані представником позивача арифметично неправильно.

При цьому, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

До того ж, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

З огляду на викладене, суд вважає, що вартість послуг адвоката є завищеною, а отже, прийнятною сумою за добросовісне надання відповідних послуг є 12 500,00грн.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначалось вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а тому судові витрати на правничу допомогу у розмірі 11 986,15грн, які є пропорційними сумі задоволених позовних вимог, покладається судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 7, 20, 42, 73-74, 77-80, 86, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгбк «Будівельник» (08720, Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, буд. 37, ідентифікаційний код 37909576) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форбілд» (03113, м. Київ, пров. Артилерійський, буд. 5-А, офіс 11, ідентифікаційний код 41925824) 249 417,90грн (двісті сорок дев`ять тисяч чотириста сімнадцять грн 90 коп.) основного боргу, 13 125,11грн (тринадцять тисяч сто двадцять п`ять грн 11 коп.) пені, 41 912,69грн (сорок одна тисяча дев`ятсот дванадцять грн 69 коп.) 15% штрафу, 11 568,17грн (одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім грн 17 коп.) 3% річних, 22 797,99грн (двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто сім грн 99 коп.) інфляційних втрат, 5 082,33грн (п`ять тисяч вісімдесят дві грн 33 коп.) судового збору, 11 986,15грн (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість грн 15 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.08.2021.

Станом на 19.08.2021 рішення законної сили не набрало.