ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 914/749/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Малашенкової Т.М. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчик О.Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз",

представник позивача - Павліченко Л.М., адвокат (довіреність від 25.01.2021 № 007Др-34-0121),

відповідач - акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування",

представник відповідача - Ільницький І.Й., адвокат (довіреність від 30.10.2020 № 2-1073д),

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства "Укргазвидобування"

на рішення господарського суду Львівської області від 06.10.2020 (головуючий суддя Козак І.Б)

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 (головуючий Матущак О.І., судді: Бонк Т.Б. і Якімець Г.Г.)

у справі № 914/749/20

за позовом акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Львівгаз" (далі - Оператор)

до акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Львівгазвидобування" (далі - Товариство)

про стягнення 2 015 996, 25 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд

ВСТАНОВИВ:

Оператор звернувся до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства про стягнення 2 015 996,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що:

- Товариством на порушення умов технічної угоди від 14.06.2016 № 03/24-16 (далі - Технічна угода) подано в газову мережу природний газ неналежної якості, а саме із значеннями температури точки роси за вологою (градуси Цельсія) нижче від значень, визначених главами 1, 2 розділу VIII Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), за період січень-грудень 2019 року, у зв`язку з чим Оператором нараховано Товариству 1 945 897,10 грн додаткової плати за порушення якості природного газу, 70 357,20 грн 3% річних, 49 632,50 грн інфляційних втрат;

- положеннями Кодексу ГРМ, які надають право Оператору нараховувати та вимагати сплату компенсації, не конкретизовано чи така компенсація повинна нараховуватися до сплати з ПДВ чи без ПДВ. При цьому Оператор зазначив, що якщо суд дійде висновку про те, що на суму компенсації не нараховується ПДВ, то до стягнення підлягає без ПДВ 1 621 580,92 грн додаткової плати за порушення якості природного газу, 58 631,00 грн 3% річних, 41 360,42 грн інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Львівської області від 06.10.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2021, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Оператора 1 621 580,92 грн додаткової плати за порушення якості природного газу без ПДВ, 58 631,00 грн 3% річних, 41 360,42 грн інфляційних втрат та 25 823,58 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що:

- Товариство як оператор газотранспортної системи (оператор ГТС), який здійснює транспортування газу по газотранспортній системі відповідальний за якість газу у точках його виходу, тобто в даному випадку в точці передачі (виходу) газу Оператору як оператору газорозподільних систем (оператор ГРМ). Відповідно до глави 3 VІІІ Кодексу ГРМ оплата додаткової компенсації проводиться щомісяця, у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, окремо по кожному параметру якості щодо природного газу;

- у матеріалах справи наявні копії паспортів фізико-хімічних показників (далі - ФХП) природного газу за спірний період, з яких вбачається, що Товариством подано в газову мережу природний газ неналежної якості, а саме із значеннями температури точки роси за вологою (градуси Цельсія) нижче від значень, однак відповідних компенсацій ним не здійснено;

- включення суми ПДВ (20%) до складу компенсації є неправомірним, оскільки за своєю правовою природою компенсація за неякісний газ не є товаром, роботою чи послугою, на яку б нараховувався такий податок.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.01.2021 у справі № 910/4171/20 щодо застосування Кодексу ГРМ, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2021 № 2494 у подібних правовідносинах та застосованого судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови, а також на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статей 216, 217 Господарського кодексу України (далі - ГК України), пункту 22 статті 92 Конституції України у подібних правовідносинах, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Оператор подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального і процесуального права, відповідно до встановлених ними обставин справи, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що Оператором та Товариством (Газодобувне підприємство або ГДП) укладено Технічну угоду.

Відповідно до пункту 1 розділу II Технічної угоди ФХП газу, що подається до газових мереж, періодичність їх визначення та порядок контролю повинні відповідати вимогам, визначеним у Кодексі ГРМ.

Згідно з пунктом 3 Технічної угоди ГДП до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, письмово надає Оператору місячний паспорт-сертифікат якості газу за всіма погодженими місцями відбору проб за звітний місяць.

Пунктом 2 глави 1 розділу VIII Кодексу ГРМ передбачено, що чисельні значення ФХП природного газу, що подається до газорозподільної системи від ГДП (газодобувне підприємство) чи ВБГ (виробник біогазу або іншого виду газу з альтернативних джерел, суміжний оператор ГРМ), повинні відповідати параметрам та принципам, визначеним у Кодексі ГТС, як для точок виходу з ГТС, за виключенням вимог вмісту меркаптанової сірки.

Відповідно до пунктів 11, 13 розділу 1 глави III Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодексу ГТС) одним із значень ФХП для точок входу і виходу є температура точки роси за вологою. Природний газ, що подається в газотранспортну систему, повинен відповідати, зокрема, вимогам щодо температури точки роси за вологою (0С), що не перевищує мінус 8 (-8) при абсолютному тиску газу 3,92 МПа.

З аналізу ФХП за січень-вересень 2019 року, які Товариство вказувало у своїх паспортах ФХП, вбачається порушення Товариством умов Технічної угоди, Кодексу ГТС та Кодексу ГРМ у частині подання в газову мережу природного газу неналежної якості, а саме із значеннями температури точки роси за вологою (0С) нижче від значень визначених главами 1, 2 розділу VIII Кодексу ГРМ.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу 8 Технічної угоди всі спори (розбіжності), які можуть виникнути при виконанні умов цієї Технічної угоди, повинні вирішуватись шляхом переговорів, у разі неможливості досягнення згоди шляхом переговорів спірні питання передаються на розгляд до НКРЕКП або до суду для вирішення в установленому порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.04.2019 Оператором надіслано Товариству листи № 790-Сл-4202-0419 та № 790-Сл-4204-0419, в яких він просив сплатити компенсацію за недотримання параметрів якості природного газу за січень-лютий 2019 року та березень 2019 року.

Листом від 24.05.2019 № 2-6-2-01-1219 Товариство відмовило у задоволенні вказаних вимог.

Листами від 21.06.2019 № 790-Сл-7354-0619 та від 12.07.2019 року № 790-Сл-7961-0719 Оператором надіслано Товариству вимогу про сплату компенсації за недотримання параметрів якості природного газу за квітень-травень 2019 року та червень 2019 року відповідно.

Листом від 31.07.2019 № 2-2-2-01-17-10 Товариство відмовило у задоволенні вказаних вимог.

Листом від 17.02.2020 № 790-Сл-1306-0220 Оператор звернувся до Товариства з вимогою про сплату компенсації за недотримання параметрів якості природного газу за липень-грудень 2019 року.

Відповідно до пунктів 17, 35 частини першої статті 1, частини першої статті 37, статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" оператор ГРМ - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Порядок подання заперечень щодо якості поставленого природного газу визначені в Кодексі ГТС.

Згідно з пунктом 7 глави 3 розділу I Кодексу ГРМ якість природного газу, що надходить до газорозподільної системи (ГРМ) та якість природного газу, що передається оператором ГРМ у пунктах призначення, має відповідати вимогам цього Кодексу. Оператор ГРМ відповідає за якість природного газу з моменту його надходження в ГРМ до моменту його передачі в пунктах призначення.

Пунктом 1 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГРМ передбачено, що порядок взаємовідносин оператора ГРМ з газодобувним підприємством та виробником біогазу або іншого виду газу з альтернативних джерел, що в установленому законодавством порядку підключений до ГРМ, а також із суміжним оператором ГРМ щодо якості природного газу, який подається до ГРМ, регулюється цією главою та технічною угодою.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГРМ чисельні значення ФХП природного газу, що подається до ГРМ від ГДП чи ВБГ (суміжного оператора ГРМ), повинні відповідати параметрам та принципам, визначеним у Кодексі ГТС, як для точок виходу з газотранспортної системи (ГТС), за виключенням вимог вмісту меркаптанової сірки. Якщо природний газ, що не відповідає зазначеним вимогам, був завантажений в газорозподільну систему з причин, що не залежать від оператора ГРМ, він має право на компенсацію, яка розраховується відповідно до глави 3 цього розділу.

Згідно з пунктом 3 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГРМ визначення ФХП природного газу, чисельні значення яких використовуються при розрахунку об`єму природного газу, який надійшов до ГРМ, проводиться уповноваженими відповідно до законодавства хіміко-аналітичними лабораторіями ГДП, ВБГ чи незалежними хімлабораторіями, для чого ГДП та ВБГ (суміжний оператор ГРМ) з періодичністю та в точках відбору проб газу, узгоджених з оператором ГРМ, здійснює відповідний відбір проб газу у порядку, встановленому ДСТУ ISO 10715:2009 "Природний газ. Настанови щодо відбирання проб", затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 30.12.2009 № 485 (далі - ДСТУ ISO 10715:2009).

Пунктом 4 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГРМ передбачено, що ГДП та ВБГ (суміжний оператор ГРМ, який передає газ) щодня до 12.00 години факсимільним зв`язком (або іншими засобами електронного зв`язку) надає оператору ГРМ оперативні дані ФХП природного газу за всіма узгодженими з оператором ГРМ точками його відбору, які мають містити такі чисельні значення: густину газу; вміст азоту; вміст вуглекислого газу; точку роси; число Воббе; теплотворність. На підставі доведених до оператора ГРМ оперативних даних ФХП природного газу ГДП та ВБГ (суміжний оператор ГРМ) щодня з 14.00 години (з урахуванням одночасних дій оператора ГРМ) забезпечує введення чисельних значень ФХП до баз даних обчислювачів або коректорів об`єму газу, що є складовими комерційних вузлів обліку на ГРС (в пунктах приймання-передачі газу до ГРМ). До 02 числа календарного місяця (включно), наступного за звітним, ГДП та ВБГ (суміжний оператор ГРМ) надає оператору ГРМ в електронному та паперовому вигляді розгорнутий паспорт ФХП природного газу за всіма узгодженими з оператором ГРМ точками відбору газу за звітній місяць (місячний паспорт ФХП), який має бути погоджений оператором ГРМ.

Відповідно до пунктів 1, 3, 6 глави 3 VІІІ Кодексу ГРМ у разі подачі в точках надходження в ГРМ або на межі балансової належності об`єкта споживача природного газу з параметром якості теплоти згорання нижчим від значень, визначених главами 1 та 2 цього розділу, сторона, яка передає газ, зобов`язана сплатити стороні, яка приймає газ, додаткову компенсацію.

У разі подачі в точках надходження в ГРМ або на межі балансової належності об`єкта споживача природного газу, який не відповідає параметрам якості щодо вмісту механічних домішок, визначених главами 1 та 2 цього розділу, сторона, яка передає газ, зобов`язана сплатити стороні, яка приймає газ, додаткову компенсацію.

Оплата додаткової компенсації проводиться щомісяця, у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, окремо по кожному параметру якості щодо природного газу.

Судами встановлено, що у матеріалах справи наявна копія паспортів ФХП природного газу за спірний період, з яких вбачається порушення Товариством умов Технічної угоди, Кодексу ГТС та Кодексу ГРМ у частині подання в газову мережу природного газу неналежної якості, а саме із значеннями температури точки роси за вологою (0С) нижче від значень визначених главами 1, 2 розділу VIII Кодексу ГРМ.

З огляду на викладене суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення додаткової компенсації за недотримання параметрів якості природного газу.

При цьому включення суми ПДВ (20%) до складу компенсації є неправомірним, оскільки за своєю правовою природою компенсація за неякісний газ не є товаром, роботою чи послугою, на яку б нараховувався такий податок.

Що ж до посилань Товариства на те, що укладена сторонами Технічна угода є технічною і покликана регулювати виключно технічні питання взаємовідносин сторін, які виникають при передачі природного газу, а не фінансові, то судами встановлено, що розділ 2 Технічної угоди врегульовує питання "Якості газу", зокрема, відповідно до пункту 2.1 ФХП газу, що подається до газових мереж, та періодичність їх визначення повинні відповідати вимогам, визначеним у Кодексі ГРМ.

Розділ 6 Технічної угоди передбачає відповідальність сторін: сторони у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цією Технічною угодою несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Тобто пункт 2.1 та розділ 6 Технічної угоди для визначення параметрів якості газу та відповідальності за їх недотримання відсилають до нормативних актів, які встановлюють вимоги щодо якості газу та, відповідно, застосування відповідальності за їх недотримання.

Відхиляючи доводи Товариства про неконституційність складу НКРЕКП на час прийняття постанови від 30.09.2015 № 2494, суди виходили з того, що рішенням Конституційного Суду України № 5-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 1-17/2018 (5133/16) були визнані неконституційними положення Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" лише стосовно порядку організації діяльності комісії. Щодо повноважень Комісії з розробки та затвердження нормативно-правових актів, зокрема, кодексів систем передачі та розподілу електричної енергії, газотранспортної та газорозподільних систем, кодексів газосховищ та установок LNG, підготовлених операторами, неконституційними не визнавались. Так, на теперішній час постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 своєї чинності не втрачала, недійсною не визнавалась (вказана позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 910/4171/20).

Також судами визнані безпідставними посилання Товариства на те, що норми глави 1 розділу VIII Кодексу ГРМ суперечать нормам статті 678 Цивільного кодексу України, статті 268 ГК України, статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", тому що право заявляти вимоги щодо якості товару можуть лише покупець чи споживач, оскільки Оператор та Товариство при розгляді цього спору виступають оператором ГРМ та газовидобувним підприємством, взаємовідносини між якими врегульовані Кодексом ГРМ, а не Законом України "Про захист прав споживачів".

При цьому споживачами послуг у розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб. Тобто норми вказаного Закону не поширюються на юридичних осіб як споживачів послуг. Крім того, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми статті 678 Цивільного кодексу України, якою передбачені наслідки передання товару неналежної якості, оскільки предметом договору є послуги транспортування природного газу (вказана позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 910/4171/20).

Товариство у касаційній скарзі посилається на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.01.2021 у справі № 910/4171/20 щодо застосування Кодексу ГРМ у подібних правовідносинах.

Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані вказані доводи касаційної скарги, оскільки з урахуванням положень процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити обґрунтування щодо необхідності відступлення від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

При цьому скаржник після посилання на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначив лише про те, що НКРЕКП не наділена повноваженнями на встановлення господарсько-правової відповідальності у вигляді додаткової компенсації за недотримання параметрів якості природного газу та жодним чином не обґрунтовує, якими правовими актами НКРЕКП обмежено визначати у відповідних нормативних актах, які нею видаються відповідно до вимог законодавства, відповідальність суб`єктів господарювання за порушення ними зобов`язань у сферах, що підпадають під регулювання НКРЕКП.

Тобто, звертаючись із касаційною скаргою на підставі пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вмотивовано не обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а також не навів змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

Що ж до посилань Товариства у касаційній скарзі на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування статей 216, 217 ГК України, пункту 22 статті 92 Конституції України у подібних правовідносинах, то у Верховного Суду відсутні підстави для формування такого висновку у даній справі, оскільки при розгляді справи судами встановлено, що розділ 2 Технічної угоди врегульовує питання "Якості газу", зокрема, відповідно до пункту 2.1 ФХП газу, що подається до газових мереж, та періодичність їх визначення повинні відповідати вимогам, визначеним у Кодексі ГРМ. Розділ 6 Технічної угоди передбачає відповідальність сторін: сторони у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань за цією Технічною угодою несуть відповідальність відповідно до законодавства. Тобто пункт 2.1 та розділ 6 Технічної угоди для визначення параметрів якості газу та відповідальності за їх недотримання відсилають до нормативних актів, які встановлюють вимоги щодо якості газу та, відповідно, застосування відповідальності за їх недотримання.

Також Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником у касаційній скарзі та стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені рішення та постанову, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу акціонерного товариства "Укргазвидобування" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 06.10.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 у справі № 914/749/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко