ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/747/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Левшиній І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Тодорашко А.В. (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрації морського порту Чорноморськ) до відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення 721585,43грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ про стягнення 721585,43грн.

В обґрунтування позовних вимог Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) посилається на неналежне виконання Державним підприємством Морський торговельний порт Чорноморськ умов укладеного між сторонами договору про надання послуг №48-Пд-Чф-19/19/104-ППЗ від 27.12.2019р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2021р. відкрито провадження у справі №916/747/21, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження а призначено підготовче засідання на 27.04.2021р. о 11:00.

27.04.2021р. за вх.суду№11710/21 відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із перебуванням представника відповідача у відрядженні, що підтверджується наказом №133/О-1 від 26.04.2021р.

В підготовчому засіданні від 27.04.2021р. було оголошено перерву на 20.05.2021р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

20.05.2021р. за вх.суду№13671/21 відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із викликом представника відповідача у судове засідання до Одеського апеляційного суду.

В підготовчому засіданні від 20.05.2021р. було оголошено про відкладення підготовчого засідання на 08.06.2021р. о 11:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.05.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.05.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

08.06.2021р. за вх.суду№15501/21 відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із необхідністю присутності представника відповідача при проведенні планової перевірки Державною службою морського та річкового транспорту щодо дотримання законодавства у сфері перевезення морським та річковим транспортом та безпеки на морському та річковому транспорті.

В підготовчому засіданні від 08.06.2021р. було оголошено перерву на 24.06.2021р. о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.06.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час підготовчого засідання.

24.06.2021р. за вх.суду№17003/21 відповідач звернувся до суду з клопотанням про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із викликом представника відповідача в інші судові засідання.

В підготовчому засіданні від 24.06.2021р. було оголошено про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.06.2021р. закрито підготовче провадження у справі №916/747/21, призначено справу до розгляду по суті на 06.07.2021р. о 12:15 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

В судовому засіданні від 06.07.2021р. було оголошено перерву на 22.07.2021р. о 11:20 про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.07.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 20.07.2021р., судове засідання 22.07.2021р. о 11:20 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 23.07.2021р. призначено судове засідання на 12.08.2021р. о 12:00 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

У судовому засіданні від 12.08.2021р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/747/21.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, 27.12.2019р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» (позивач, Виконавець) та Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (відповідач, Замовник) було укладено договір про надання послуг №48-Пд-Чф-19/19/104-ППЗ (далі договір) відповідно до умов якого Виконавець бере на себе зобов`язання забезпечити Замовника комплексом послуг, пов`язаних з координацією залізничних перевезень (подавання, збирання, використання та зважування вагонів, маневрові операції, а також інші послуги, що надаються залізницею) на території Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», а Замовник зобов`язується відшкодувати фактичні витрати за надані послуги (п.1.1. договору).

Позивач зазначає, що за даним договором, а саме п.3.4. Замовник відшкодовує витрати Виконавця шляхом здійснення прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок Виконавця у безготівковій формі у два етапи: перший етап: Замовник протягом 5-ти банківських днів кожного місяця здійснює перерахування коштів у сумі, що становить 50% від фактичної суми відшкодованих витрат за попередній місяць; другий етап: протягом 10-ти банківських днів з дня отримання документів, передбачених п. 3.3. договору (рахунку та акту наданих послуг), відшкодовує витрати Виконавця (за мінусом суми, сплаченої на першому етапі) за звітний місяць. Згідно п. 3.3. договору прийом-передача рахунку, акту наданих послуг здійснюється сторонами шляхом передачі їх Виконавцем до відділу документообігу Замовника.

Як вказує позивач, для відшкодування вартості послуг, виконаних залізницею, ДП «АМПУ» було виставлено ДП «МТП «Чорноморськ» та надано для оплати наступні рахунки: №Пр/12997 від 31.10.2020р. на суму 184446,88грн. (отримано відповідачем 09.11.2020р.); №Пр/14156 від 30.11.2020р. на суму 311495,20грн. (отримано відповідачем 07.12.2020р.); №Пр/15438 від 31.12.2020р. на суму 205530,76грн. (отримано відповідачем 12.01.2021р.).

Позивач стверджує, що акти наданих послуг за вищезазначеними рахунками прийнято, підписано уповноваженою особою ДП «МТП «Чорноморськ» та засвідчено печаткою підприємства. Однак, в порушення умов договору, відповідачем вищезазначені рахунки до теперішнього часу не сплачено, у зв`язку з чим за Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ» рахується заборгованість у сумі 701472,84грн.

Позивач, посилаючись на ст.625 Цивільного кодексу України, зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних від простроченої суми, які станом на 19.03.2021р. складають 4887,73грн., а також суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що складає 15224,86грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 701472,84грн. заборгованості, 4887,73грн. 3% річних, 15224,86грн. інфляційних витрат.

Відповідач під час розгляду справи неодноразово звертався до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 27.12.2019р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг №48-Пд-Чф-19/19/104-ППЗ відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання забезпечити відповідача комплексом послуг, пов`язаних з координацією залізничних перевезень (подавання, збирання, використання та зважування вагонів, маневрові операції, а також інші послуги, що надаються залізницею) на території Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», а відповідач зобов`язався відшкодувати фактичні витрати за надані послуги

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату послуг, а саме №Пр/12997 від 31.10.2020р. на суму 184446,88грн. (отримано відповідачем 09.11.2020р.); №Пр/14156 від 30.11.2020р. на суму 311495,20грн. (отримано відповідачем 07.12.2020р.); №Пр/15438 від 31.12.2020р. на суму 205530,76грн. (отримано відповідачем 12.01.2021р.).

Умовами договору, а саме п.3.4. сторони встановили, що Замовник відшкодовує витрати Виконавця шляхом здійснення прямого банківського переведення грошових коштів на рахунок Виконавця у безготівковій формі у два етапи: перший етап: Замовник протягом 5-ти банківських днів кожного місяця здійснює перерахування коштів у сумі, що становить 50% від фактичної суми відшкодованих витрат за попередній місяць; другий етап: протягом 10-ти банківських днів з дня отримання документів, передбачених п. 3.3. договору (рахунку та акту наданих послуг), відшкодовує витрати Виконавця (за мінусом суми, сплаченої на першому етапі) за звітний місяць. Згідно п. 3.3. договору прийом-передача рахунку, акту наданих послуг здійснюється сторонами шляхом передачі їх Виконавцем до відділу документообігу Замовника.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено за надані позивачем послуги відповідач не розрахувався у зв`язку з чим у нього станом на день подання позову до суду виникла заборгованість у сумі 701472,84грн.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів сплати заборгованості не надав, доказів спростовуючих позовні вимоги також суду не надано у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання послуг №48-Пд-Чф-19/19/104-ППЗ від 27.12.2019р. у сумі 701472,84грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача 15224,86грн. інфляційних витрат, 4887,73грн. 3% річних, слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 4887,73грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 4887,73грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у сумі 15224,86грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 15224,86грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v.), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрації морського порту Чорноморськ) до відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення 721585,43грн. у тому числі 701472,84грн. заборгованості, 4887,73грн. 3% річних, 15224,86грн. інфляційних витрат, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 10823,78грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрації морського порту Чорноморськ) до відповідача Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення 721585,43грн. у тому числі 701472,84грн. заборгованості, 4887,73грн. 3% річних, 15224,86грн. інфляційних витрат - задовольнити у повному обсязі..

2. Стягнути з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці,6, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр. Перемоги, ) в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрації морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ) 701472,84грн. заборгованості, 4887,73грн. 3% річних, 15224,86грн. інфляційних витрат 10823,78грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 16 серпня 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова