РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.07.2021Справа № 910/6890/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТМА" (вул. Промислова, буд. 3-Г, м. Київ, 01013, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК АРХІСИСТЕМИ" (вул. Ямська, буд. 41, оф.211, м. Київ, 03150, )

про стягнення 521 270,91 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТМА" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "БК АРХІСИСТЕМИ" (далі - відповідач) про стягнення 521 270, 91 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки №12-05/2020 від 12.05.2020 року належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого товару, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у заявленому розмірі.

Ухвалою від 05.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

У зв`язку з тим, що суддя Господарського суду міста Києва Ягічева Н.І. перебувала у відпустці, розгляд справи здійснюється після виходу судді з відпустки.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України. розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що якщо до розгляду справи у порядку спрощеного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, так позивач ухвалу суду від 05.05.2021 отримав - 13.05.2021, відповідач - 17.05.2021.

Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з цим суд зазначає, що у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Частиною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що якщо до розгляду справи у порядку спрощеного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12 .05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТМА» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БК АРХІСИСТЕМИ» (далі- відповідач) було укладено Договір поставки № 12-05/2020 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується систематично поставляти і передавати у власність Покупця бетон готовий до використання (надалі - Продукція або Бетон), а Покупець зобов`язується приймати Продукцію і Послуги та оплачувати їх на умовах цього Договору.

Згідно з п.2.3 Договору, перехід права власності на продукцію від Постачальника до Покупця відбувається після передачі партії продукції та підписання представником Покупця відповідної накладної в кінцевому пункті доставки продукції.

Відповідно до умов п.5.1. Договору визначено, що вартість продукції, яка постачається за даним Договором є договірною т визначається шляхом затвердження відповідних Специфікацій які є невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктом 5.2 Договору вказано, що оплата Продукції за цим Договором здійснюється в розмірі 100% передплати на підставі виставленого Постачальником рахунку-фактури.

У випадку прострочення виконання грошових зобов`язань Покупець сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від невчасно сплаченої суми за кожен день затримки в оплаті за весь час прострочення.

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021 року, а разі не виконання сторонами та/або стороною своїх обов`язків до повного іх виконання.

Відповідно до видаткових накладних Постачальник поставив Покупцю продукцію:

-видаткова накладна №1278 від 10.09.2020 року на суму 122 790, 00 грн.

-видаткова накладна № 1360 від 21.09.2020 року на суму від 344 350, 00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки, а саме, за твердженням позивача, відповідач не у повному обсязі розрахувався за фактично поставлений товар, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача основну заборгованість у розмірі 467 140, 00 грн, інфляційні втрати у розмірі 33 092, 32 грн, пені (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 14 050, 69 грн та 3% річних у розмірі 6 987, 90 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, розглянувши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТМА», об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського процесуального кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв продукцію, що підтверджується видатковими накладними №1278 від 10.09.2020 та №1360 від 21.09.2020 року, які оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором поставки №12-05/2020 від 12.05.2020 року становить 467 140, 00 грн.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «АРТМА» в розмірі 467 140, 00 грн, тому з огляду на вищезазначене, з врахуванням обставин щодо невиконання відповідачем, як Покупцем обов`язку з оплати отриманої продукції та з огляду на відсутність будь-яких спростувань з боку відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 467 140, 00 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того при зверненні до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати у розмірі 33 092, 32 грн, пені (подвійна облікова ставка НБУ) у розмірі 14 050, 69 грн та 3% річних у розмірі 6 987, 90 грн. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Як вбачається з наданого суду розрахунку пені, позивачем нараховано пеню за прострочення оплати отриманої продукції за періоди з 11.09.2020 по 11.03.2021 згідно з видатковою накладною № 1278 та з 22.09.2020 по 22.03.2021 згідно з видатковою накладною №1360.

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Так, відповідно до п. 6.2. договору, у разі порушення термінів оплати більш ніж на 5 робочих днів, Замовник виплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період прострочення, від неоплаченої суми за кожний робочий день прострочення виконання зобов`язань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені у розмірі 14 050,69 грн, суд встановив, що він є арифметично невірним, таким чином, здійснивши власний перерахунок, суд прийшов до висновку, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 28 101,38 грн, що становить суму більшу, ніж заявлена позивачем до стягнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

З урахуванням визначеного позивачем періоду та приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, зважаючи на те, що суд обмежений в праві вийти за межі позовних вимог, позовна вимога про стягнення пені у розмірі 14 050,69 грн підлягає задоволенню в сумі заявленій позивачем.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 987,90 грн - суми 3% річних та 33 092, 32 грн суми інфляційних втрат за періоди з 11.09.2020 по 11.03.2021 згідно з видатковою накладною № 1278 та з 22.09.2020 по 22.03.2021 згідно з видатковою накладною №1360.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем суми 3% річних в розмірі 6 987, 90 грн, з урахуванням визначеного позивачем періоду та приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, суд приходить до висновку, що вона розрахована позивачем невірно, а тому підлягає частковому задоволенню в розмірі 6 977, 01 грн.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення позивачем суми інфляційних втрат у розмірі річних в розмірі 33 092, 32 грн, з урахуванням визначеного позивачем періоду та приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що заявлена вимога позивача про стягнення інфляційних витрат за прострочення виконання відповідачем зобов`язання за договором є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано, а також перевіривши надані розрахунки позивачем, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2 259, 94 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 74, 76-79, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "БК АРХІСИСТЕМИ" (вул. Ямська, буд. 41, оф.211, м. Київ,03150, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТМА" (вул. Промислова, буд. 3-Г, м. Київ, 01013, ) суму основного боргу у розмірі 467 140 (чотириста шістдесят сім) грн 00 коп, суму пені у розмірі 14 050 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят) грн. 69 коп, суму 3% річних у розмірі 6 977 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн 01., інфляційні втрати у розмірі 33 092 (тридцять три тисячі дев`яносто дві) грн 32 коп та судовий збір у розмірі 7 818 (сім тисяч вісімсот вісімнадцять) грн 89 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 03.08.2021

Суддя Н.І. Ягічева