ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Справа №913/560/20

Провадження №19/913/560/20

Розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом позивача 1 - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

позивача 2 - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

позивача 3 - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 )

позивача 4 - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" (вул.Східна, буд.2, с.Чмирівка Старобільського району Луганської області, 92740)

про стягнення 396 739 грн 56 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Славич В.І.

У засіданні брали участь:

від позивача 1 - Циганенко О.П., адвокат, ордер на надання правової допомоги серії АХ №1062554 від 09.08.2021;

від позивача 2 - Циганенко О.П., адвокат, ордер на надання правової допомоги серії АХ №1062551 від 09.08.2021;

від позивача 3 - Циганенко О.П., адвокат, ордер на надання правової допомоги серії АХ №1062552 від 09.08.2021;

від позивача 4 - Циганенко О.П., адвокат, ордер на надання правової допомоги серії АХ №1062553 від 09.08.2021;

від відповідача - Давидюк О.М., адвокат на підставі ордеру від 16.11.2020 серії РН-918 №024

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" про:

- стягнення на користь ОСОБА_1 частки майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 145 200 грн 00 коп.;

- стягнення на користь ОСОБА_2 частки майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 145 200 грн 00 коп.;

- стягнення на користь ОСОБА_3 частки майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 145 200 грн 00 коп.;

- стягнення на користь ОСОБА_4 частки майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 145 200 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після виходу позивачів з Товариства провів розрахунки з виплати вартості частини майна Товариства за балансовою (заниженою) вартістю, а не за дійсною (ринковою) вартістю, пропорційної їх часткам у статутному капіталі Товариства.

Разом з позовною заявою від позивачів надійшло клопотання б/н від 22.09.2020 про призначення судово - психологічної експертизи у справі про виплату дійсної (ринкової) вартості частини майна Товариства та відшкодування моральної шкоди, та клопотання б/н від 22.09.2020 про призначення судової комплексної оціночно - будівельної, автотоварознавчої, товарознавчої, економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.10.2020 відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 25.11.2020.

Відзивом на позовну заяву б/н від 19.11.2020 відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», який на той момент не був чинний, а слід застосовувати положення Закону України «Про господарські товариства». Посилається на положення п.4 розділу 5 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації", яким передбачено спосіб визначення розміру частки учасника в майні Товариства на момент виходу. Жодних дій щодо скасування чи визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства позивачами зроблено не було. Позивачі втратили своє право на судовий захист, оскільки вже є рішення суду у справі №913/220/17 з того самого предмету і з тих же самих підстав. Крім того, зазначає, що вимоги відносно стягнення моральної шкоди є необґрунтованими.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 25.11.2020 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 07.12.2020.

Заявою б/н від 23.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності в межах справи №913/560/20 та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки строк протягом якого позивачі можуть претендувати на захист своїх порушених прав сплинув 24-28 липня 2020 року, через 3 роки з того моменту коли вони дізналися/могли дізнатися про порушення своїх прав.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 07.12.2020 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 21.12.2020.

У відповіді на відзив б/н від 03.12.2020 позивачі зазначили, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №925/1165/14, за наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товариства, оскільки взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Зазначили, що положеннями Статуту ТОВ "СУМ" не встановлений порядок та спосіб визначення вартості майна, що пропорційна частці учасника в статутному капіталі при його виході з Товариства. Оскільки відповідач провів з позивачами розрахунок вартості частини майна Товариства, яка пропорційна частині у статутному капіталі учасників, що вийшли з Товариства, не на підставі дійсної (ринкової) вартості майна, виник спір з приводу визначення дійсної (ринкової) вартості майна Товариства шляхом проведення судової комплексної оціночно-будівельної, автотоварознавчої, товарознавчої, економічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.12.2020 продовжено строк проведення підготовчого провадження по 27.01.2021 (включно); відкладено розгляд справи у підготовчому провадженні на 11.01.2021.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив б/н від 06.01.2021 зазначив, що норми узагальнень судової практики в жодному разі не можуть стати нормою права і бути джерелом права. Позивачами не надано пояснень з приводу того, що на момент їх виходу зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" діяли зовсім інші норми чинного законодавства, які передбачали інший порядок визначення вартості майна та проведення розрахунків з учасниками. Обсяг прав позивачів на момент їх виходу визначався положеннями ст.148 Цивільного кодексу України, за якою розмір частки при виході мав визначатись в порядку встановленому в першу чергу Статутом і мав обов`язково враховувати положення вимоги чинного законодавства України. Положення ст.54 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції на момент виходу позивачів зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації") жодним чином не встановлюють будь-яких правил визначення розміру частки, її вартості - відносячи всі ці обставини до сфери виключної компетенції самих учасників Товариства. Зазначив, що п.4 розділу 5 Статуту Товариства передбачений порядок виходу учасника з Товариства та виплати його частки. Крім того є рішення Господарського суду Луганської області від 24.04.2017 у справі №913/220/17 з тим самим предметом та з тих же самих підстав.

Від позивачів надійшла "уточнена" позовна заява від 12.12.2020, у якій вони просять суд стягнути з відповідача:

- на користь ОСОБА_1 частку майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп., 3% річних у сумі 8 561 грн 89 коп., інфляційні втрати в сумі 25 623 грн 00 коп.;

- на користь ОСОБА_2 частку майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп., 3% річних у сумі 8 561 грн 89 коп., інфляційні втрати в сумі 25 623 грн 00 коп.;

- на користь ОСОБА_3 частку майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп., 3% річних у сумі 8 561 грн 89 коп., інфляційні втрати в сумі 25 623 грн 00 коп.;

- на користь ОСОБА_4 частку майна у Товаристві в розмірі 65 000 грн 00 коп., 3% річних у сумі 8 561 грн 89 коп., інфляційні втрати в сумі 25 623 грн 00 коп.

Подана позивачами заява б/н від 12.12.2020 в частині відмови від позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, спричиненою невиплатою при виході їх частки майна у статутному капіталі товариства за дійсною (ринковою) вартістю та в частині збільшення розміру позовних вимог прийнята судом до розгляду та в подальшому справа розглядається з її урахуванням.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 11.01.2021 заяву позивачів б/н від 11.01.2021 про залишення без розгляду поданого ними клопотання б/н від 22.09.2020 про проведення судово - психологічної експертизи задоволено; відкладено розгляд справи у підготовчому провадженні на 21.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.01.2021 клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від 22.09.2020 про призначення судової комплексної оціночно-будівельної, автотоварознавчої, товарознавчої, економічної експертизи задоволено частково; призначено у справі №913/560/20 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Національному науковому центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса" Міністерства юстиції України; провадження у справі зупинено до одержання результатів судової експертизи.

12.03.2021 від експертів надійшло клопотання №1094/06-23/13/15-21 від 05.03.2021 про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 08.04.2021 провадження у справі №913/560/20 поновлено та розгляд справи призначено на 08.04.2021.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 08.04.2021 клопотання №1094/06-23/13/15-21 від 05.03.2021 Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса" Міністерства юстиції України про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи задовольнено частково; зупинено провадження у справі №913/560/20 до одержання результатів судової експертизи.

Від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса" Міністерства юстиції України на адресу суду за супровідним листом №1874/2360/2361 від 18.06.2021 надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертів.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.07.2021 провадження у справі №913/560/20 поновлено та розгляд справи призначено на 26.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 26.07.2021 закрито підготовче провадження; за згодою представників сторін розпочато розгляд справи по суті; оголошено перерву в судовому засіданні до 09.08.2021.

06.08.2021 від відповідача надійшов детальний опис робіт, наданих Товариству з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" в межах професійної допомоги у справі №913/560/20.

Детальний опис робіт розглянуто та долучено судом до матеріалів справи.

09.08.2021 від позивачів надійшла заява б/н від 09.08.2021, у якій вони просять суд стягнути з відповідача вартість майна Товариства, пропорційної частці учасника в статутному капіталі Товариства:

- на користь ОСОБА_1 в розмірі 68 526 грн 72 коп.;

- на користь ОСОБА_2 в розмірі 53 527 грн 60 коп.;

- на користь ОСОБА_3 в розмірі 75 936 грн 69 коп.;

- на користь ОСОБА_4 в розмірі 68 526 грн 72 коп.

Надаючи юридичну оцінку вказаній заяві, суд вважає за необхідне застосувати підхід, визначений у підпункті 3.11 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відповідно до якого ГПК, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об`єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

При цьому відповідно до абзаців 4-5 пп.3.12 п.3 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

У позовній заяві (із урахуванням «уточненої» позовної заяви б/н від 12.12.2020) позивачі просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у загальному розмірі 396 739 грн 56 коп.

У свою чергу, в заяві б/н від 09.08.2021 позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у загальному розмірі 266 517 грн 73 коп.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивачі зменшили розмір позовних вимог, здійснивши розрахунок заборгованості відповідно до частки кожного позивача у статутному капіталі Товариства.

У відповідності до приписів п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні 26.07.2021 було закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті. З вказаною заявою позивачі звернулися до суду 09.08.2021, тобто вже на стадії розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.207 Господарського процесуального кодексу України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Враховуючи вищенаведене, заява позивачів б/н від 09.08.2021 про зменшення розміру позовних вимог залишається судом без розгляду.

09.08.2021 від позивачів надійшло клопотання про призначення експертизи б/н від 06.08.2021, в якому вони просять суд призначити судову економічну експертизу та поставити експертам питання: виходячи з ринкової вартості майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське управління механізації», яка становить 6 401 823 грн 32 коп., визначити ринкову вартість частини майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське управління механізації» (вартість чистих активів Товариства), пропорційно частці статутного капіталу учасників Товариства:

- ОСОБА_1 у розмірі 1,%, станом на дату виходу цього учасника з Товариства, а саме 27.07.2016;

- ОСОБА_2 у розмірі 0,%, станом на дату виходу цього учасника з Товариства, а саме 26.07.2016;

- ОСОБА_3 у розмірі 1,%, станом на дату виходу цього учасника з Товариства, а саме 25.07.2016;

- ОСОБА_4 у розмірі 1,%, станом на дату виходу цього учасника з Товариства, а саме 25.07.2016.

В обґрунтування вказаного клопотання позивачі посилаються на повідомлення експертів про неможливість надання висновку експертів внаслідок не надання необхідної для проведення судової економічної експертизи документів та відсутність вихідних даних щодо оцінки вартості товарної продукції, транспортних засобів, будівель, споруд, власником яких є відповідач. Вказує, що відповідно до висновку експертів №16476, який наявний в матеріалах справи, станом на 01.06.2016 ринкова вартість майна становить 6 432 082 грн 27 коп., також згідно висновку експертів №2017 ринкова вартість нежитлового приміщення, яке належить відповідачу за адресою Старобільський р-н, с.Чмирівка, вул. Східна, 2 , становить 30 259 грн 07 коп. Виходячи із зазначених даних ринкова вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське управління механізації» станом на 01.06.2016 становить 6 401 823 грн 32 коп. (6 432 082 грн 27 коп. - 30 259 грн 07 коп.).

З приводу заявленого клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.54 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на момент виходу позивачів зі складу Товариства) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Відповідно до ч.2 ст.148 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виходу позивачів зі складу Товариства) учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. За домовленістю між учасником та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена переданням майна в натурі. Якщо вклад до статутного капіталу був здійснений шляхом передання права користування майном, відповідне майно повертається учасникові без виплати винагороди. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Положеннями п.4 розділу 5 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське управління механізації» визначено, що моментом виходу учасника Товариства та розрахунку вартості частини майна, належної до виплати учаснику, який виходить, є дата подання ним заяви про вихід відповідній посадовій особі.

Тобто, ринкова вартість майна Товариства для розрахунку частки в статутному капіталі позивачів має бути визначена саме на момент виходу учасників з Товариства (25.07.2016, 26.07.2016, 27.07.2016), а тому посилання позивачів на ринкову вартість майна Товариства, яка зазначена у висновках експертів №16476 та №2017 не відображає дійсну вартість станом на момент виходу кожного із позивачів зі складу учасників Товариства: ОСОБА_1 - 27.07.2016; ОСОБА_2 - 26.07.2016; ОСОБА_3 - 25.07.2016; ОСОБА_4 - 25.07.2016 .

Відповідно до положень ч.2 ст.98 Господарського процесуального кодексу України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. При цьому, предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Отже, наразі суд вважає недоцільним та неможливим поставити на вирішення експертів питання, вирішення якого є об`єктивно неможливим без встановлення ринкової вартості майна Товариства саме на момент виходу позивачів зі складу учасників Товариства.

Суд зауважує, що за умови доведеності позивачами ринкової вартості майна саме на дату їх виходу зі складу учасників Товариства, спеціальних знань для вирахування частки майна, яка підлягає виплаті кожному з позивачів, виходячи з розміру їх частки у статутному капіталі, не потрібно.

При цьому позивачами на вирішення експертів питання щодо дійсної (ринкової) вартості майна на момент виходу кожного із учасників (позивачів у справі) у поданому клопотанні не заявлено. Крім того, указана вартість визначається з усього майна Товариства, а не з його частини, як просять позивачі.

А тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивачів про призначення експертизи з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

Представник позивачів у судовому засіданні заявив усне клопотання про надання додаткового часу для витребування у відповідача розрахунку виплаченої частки майна позивачам.

З приводу вказаного клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1. ст.81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частиною 3 ст.80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання представника позивачів, оскільки останнім не доведено неможливості його подання разом із позовом або у підготовчому засіданні, а також враховуючи, що суд позбавлений процесуальної можливості відкладення судового засідання по суті, з огляду на строки, встановлені ст.195 Господарського процесуального кодексу України, щодо розгляду справи по суті (30 днів).

У судовому засіданні 09.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд зазначає наступне.

Позивачі, будучи учасниками та маючи частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" у розмірі: ОСОБА_1 - 1,%, ОСОБА_2 - 0,%, ОСОБА_3 - 1,%, ОСОБА_4 - 1,%, у 2016 році виявили бажання добровільно вийти зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації", про що направили відповідачу нотаріально засвідчені заяви про вихід зі складу учасників товариства: ОСОБА_1 - 27.07.2016, ОСОБА_2 - 26.07.2016, ОСОБА_3 - 25.07.2016 , ОСОБА_4 - 25.07.2016 (т.1, а.с. 7-10).

Відповідно до п.28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних справ" вихід зі складу учасників товариства не пов`язується не з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв`язку з цим моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв`язку.

Таким чином, датами виходу позивачів зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" відповідно є 25.07.2016, 26.07.2016, 27.07.2016.

16.12.2016 відбулися загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації", оформлені протоколом №3, якими було задоволено заяви позивачів про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" (т.1, а.с.11).

У березні 2017 року позивачі разом з іншими учасниками, які вийшли з Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації", звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" про виплату дійсної (ринкової) вартості майна Товариства.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 24.04.2017 у справі № 913/220/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено, тому що на момент звернення до суду щодо позивачів з боку відповідача не було порушено право на отримання відповідної виплати, оскільки з моменту виходу жодного з позивачів як на момент звернення з позовом, так і на момент винесення рішення не пройшло 12 місяців з дати виходу, тобто вони звернулися до суду до закінчення 12 місячного терміну проведення розрахунків, що передбачений ст.148 Цивільного кодексу України та ст.54 Закону України "Про господарські товариства".

Рішенням позачергових загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське управління механізації», яке оформлено протоколом №5 від 19.05.2017, зокрема, затверджено розрахунки вартості частини майна учасникам, що вийшли зі складу учасників Товариства.

На виконання вказаного рішення 08.08.2018 та 14.08.2018 відповідач виплатив ОСОБА_2 - 4 295 грн 80 коп., ОСОБА_1 - 5 499 грн 50 коп., ОСОБА_3 - 6 094 грн 10 коп., ОСОБА_4 - 5 499 грн 50 коп. (т.1, а.с.12-15).

Згідно ч.ч.1,3 ст.167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Частиною 1 ст.113 Цивільного кодексу України врегульовано, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. При цьому, згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.117 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства зобов`язані, зокрема, додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів та виконувати свої зобов`язання перед товариством, у тому числі ті, що пов`язані з майновою участю, а також робити вклади (оплачувати акції) у розмірі, в порядку та засобами, що передбачені установчим документом.

Відповідно до ч.1 ст.140 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виходу позивачів зі складу Товариства) товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. У частині 2 цієї ж статті визначено, що учасники товариства з обмеженою відповідальністю не відповідають за його зобов`язаннями і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах вартості своїх вкладів. Учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників. Аналогічні положення містяться і в ст.50 Закону України "Про господарські товариства".

Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут (ч. 1 ст.143 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виходу позивачів зі складу Товариства)).

Згідно з ч.1 ст.82 Господарського кодексу України установчим документом акціонерного товариства, товариства з обмеженою відповідальністю і товариства з додатковою відповідальністю є статут.

У п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" зазначено, що при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з товариства, а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства.

Згідно розділу 1 Статуту (в редакції, затвердженій загальними зборами за рішенням від 24.04.2013) товариство створюється як корпоративне підприємство за рішенням учасників, у зв`язку з реорганізацією шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства "Старобільське управління механізації" заснованого 31.03.1994.

Положеннями розділу 3 та 4 Статуту товариства визначено, що учасниками Товариства є громадяни України та юридичні особи, в тому числі і позивачі у справі:

- ОСОБА_1 , сума вкладу - 45 грн 87 коп., відсоток у статутному капіталі - 1,%;

- ОСОБА_2 , сума вкладу - 35 грн 83 коп., відсоток у статутному капіталі - 0,%;

- ОСОБА_3 , сума вкладу - 50 грн 83 коп., відсоток у статутному капіталі - 1,%;

- ОСОБА_4 , сума вкладу - 45 грн 87 коп., відсоток у статутному капіталі - 1,%.

Розмір вкладу учасника товариства у статутному капіталі дорівнює сумі номінальної вартості загальної кількості акцій, якими учасник товариства володів у статутному капіталі Відкритого акціонерного товариства "Старобільське управління механізації".

Відповідно до розділу 5 Статуту товариства участь в товаристві може бути припинена в тому числі і шляхом виходу з товариства.

Згідно п. 4 цього розділу Статуту зазначено, що учасник має право вийти з товариства, повідомивши про свій вихід з товариства шляхом надання відповідної заяви. Учасник, який виходить, має право одержати вартість частини майна пропорційну його частці в статутному капіталі товариства. Частина майна товариства, що підлягає виплаті, встановлюється згідно з балансом, який складається на дату виходу учасника з товариства. Моментом виходу учасника товариства та розрахунку вартості частини майна, належної до виплати учаснику, який виходить, є дата подання ним заяви про вихід відповідній посадовій особі. Учаснику, що вийшов, виплачується належна йому частина прибутку, одержаного товариством у даному році до моменту його виходу. Виплата здійснюється після складання звіту за фінансовий рік, в якому учасник вийшов з товариства, та в термін до 12 місяців з моменту виходу. За домовленістю між учасниками та товариством виплата вартості частини майна товариства може бути замінена передаванням майна в натурі. Порядок та спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника в статутному капіталі, а також порядок та спосіб її виплати та виплати належної учаснику частини прибутку визначаються та затверджуються на загальних зборах відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.144 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виходу позивачів зі складу Товариства) статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вартості вкладів його учасників. Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, що гарантує інтереси його кредиторів.

Згідно ч.2 ст.148 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на момент виходу позивачів зі складу Товариства), учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок такої виплати визначено в ст.54 Закону України "Про господарські товариства", відповідно до якої при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Отже, при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю у товариства виникає обов`язок сплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства, або здійснити такий розрахунок на вимогу учасника та за згодою товариства у натуральній формі.

Відповідно до ч.1 ст.66 Господарського кодексу України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.

Згідно ст.139 Господарського кодексу України, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Основними фондами виробничого і невиробничого призначення є будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів. Оборотними засобами є сировина, паливо, матеріали, малоцінні предмети та предмети, що швидко зношуються, інше майно виробничого і невиробничого призначення, що віднесено законодавством до оборотних засобів. Коштами у складі майна суб`єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб`єктів з іншими суб`єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Товарами у складі майна суб`єктів господарювання визнаються вироблена продукція (товарні запаси), виконані роботи та послуги. Особливим видом майна суб`єктів господарювання є цінні папери.

Таким чином, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.

Суд зазначає, що за наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами, в тому числі висновками експертів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018р. по справі №925/1165/14.

Отже, позивачі мають право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна Товариства.

Як уже зазначалось вище, позивачі виявили бажання добровільно вийти зі складу учасників Товариства, у зв`язку з чим ними було складено нотаріально завірені заяви, які подано до Товариства. Разом з цим, позивачами до Товариства було подано заяву про виплату реальної ринкової вартості частини майна Товариства, пропорційно відповідної частки, у зв`язку із виходом з Товариства.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації", затвердженим протоколом №3 від 16.12.2016 було вирішено виключити позивачів зі складу учасників відповідача, з виплатою вартості частини майна пропорційно їх частці у статутному капіталі.

Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації", затвердженим протоколом №5 від 19.05.2017 було вирішено: затвердити баланс станом на 01.06.2016 у сумі 695 тис. грн. на 01.08.2016 у сумі 754,4 тис. грн., розрахунки вартості частини майна, які належать до виплати учасникам що вийшли, провести згідно з затвердженими балансами, затвердити розрахунки вартості частини майна учасникам що вийшли зі складу Товариства та провести виплати грошовими коштами.

Відповідно до ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положення ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відтак, звертаючись із даним позовом, позивачами має бути доведена суду належними та допустимими доказами дійсна (ринкова) вартість майна Товариства на момент виходу кожного з учасників (позивачів у справі).

Із матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" здійснило виплати позивачам у відповідному розмірі, виходячи із затвердженого загальними зборами учасників Товариства станом на 01.06.2016 та 01.08.2016 балансу (т.1, а.с.12-15).

Таким чином, позивачі, як колишні учасники Товариства, отримали належну їм вартість частини майна Товариства, пропорційну їх частці у статутному капіталі Товариства, право на яку позивачі отримали внаслідок виключення їх зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації".

Матеріали справи свідчать, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі посилаються на висновки №5613 від 28.01.2019 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, №5616 від 12.04.2019 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, №12152/12722-12750 від 22.07.2019 за результатами проведення комплексної товарознавчої експертизи та автотоварознавчої експертизи, №16476 від 08.08.2019 за результатами проведення судової економічної експертизи.

Указані висновки експертів не приймаються судом до уваги, оскільки ринкова вартість майна за ними визначається станом на 23.05.2016, тоді як датами виходу позивачів зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" є 25.07.2016, 26.07.2016, 27.07.2016.

Крім того, указані висновки експертів складені за результами проведення відповідних експертиз у інших справах та за інших обставин.

Згідно п.4.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" учасник ТОВ або ТДВ має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а отже, господарським судом має бути задоволено клопотання учасника, який вийшов (виключений) з ТОВ або ТДВ, про здійснення експертної оцінки дійсної (ринкової) вартості необоротних та оборотних активів товариства та його зобов`язань для обчислення вартості майна, що належить до сплати такому учаснику.

Як уже зазначалося судом, ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.01.2021 призначено у справі №913/560/20 судову економічну експертизу.

Однак, від Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса" Міністерства юстиції України на адресу суду за супровідним листом №1874/2360/2361 від 18.06.2021 надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертів, в якому зазначено, що встановлення ринкової вартості майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське управління механізації» станом на 25.07.2016, 26.07.2016, 27.07.2016 не належить до компетенції судових експертів-економістів, з огляду на це в обсязі наданих документів провести дослідження з поставлених питань неможливо.

За приписами ст.162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Звертаючись з позовом, заявники зазначили, що остаточні заявлені позовні вимоги з приводу визначення вартості часток майна Товариства, що підлягають виплаті у грошовому виразі, будуть сформовані після проведення судової експертизи для визначення дійсної (ринкової) вартості майна Товариства.

Поняття і види доказів викладені у ст.73 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч.3, 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд зауважує, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсну (ринкову) вартість майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" на дати виходу ОСОБА_1 - 27.07.2016, ОСОБА_2 - 26.07.2016, ОСОБА_3 - 25.07.2016, ОСОБА_4 - 25.07.2016 зі складу учасників відповідача.

Суд наголошує, що відповідно до ч.4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відтак, позивачами не доведено суду обгрунтованості заявлених позовних вимог, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає, тому заява відповідача б/н від 23.11.2020 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в межах справи №913/560/20 судом не розглядається.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивачів.

Щодо судових витрат на правничу допомогу в сумі 20 850 грн 00 коп., заявлених відповідачем, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Тому, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Матеріали справи містять копію договору №26/2020 від 16.11.2021 про надання правової допомоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" (Клієнт) та Адвокатським бюро Олександра Давидюка «Бізнес Адвайзер» в особі адвоката Давидюка Олександра Миколайовича (Адвокатське бюро), відповідно до умов розділу 1 якого, Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу з питання правового захисту Клієнта під час розгляду вимог колишніх учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації", і використовувати передбачені у Законі України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Законі України «Про господарські товариства», Господарському кодексі, Цивільному кодексі України, Господарському процесуальному кодексі України, Цивільному процесуальному кодексі України, Кодексі адміністративного судочинства України, Законі України «Про виконавче провадження», Законі України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та в інших законодавчих актах засоби, способи і методи захисту, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському бюро гонорар за надання правової допомоги.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що клієнт зобов`язаний здійснити обо доручити здійснення оплати юридичних послуг Адвокатського бюро згідно з цим договором.

У розділі 5 договору сторони передбачили умови виплати гонорару та компенсації додаткових витрат, відповідно до п.5.1 якого, сторони дійшли спільної згоди встановити гонорар за надання правової допомоги за умовами договору про надання правової допомоги від 16.11.2020 у розмірі який визначений сторонами у відповідному додатку до цього договору. Сторони узгодили, що вказаний гонорар має бути виплачений Клієнтом протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту підписання цього договору. Підставою для виплати є рахунок-фактура, направлений Адвокатським Бюро в адресу Клієнта.

Відповідно до розрахунку суми гонорару (винагороди) до договору про надання правової допомоги №26/2020 від 16.11.2020 (Дадаток №1) загальна сума гонорару (винагороди), яку Клієнт сплачує на користь Адвокатського бюро складає 20 850 грн 00 коп. Загальна сума гонорару (винагороди), яку Клієнт сплачує на користь Адвокатського бюро у розмірі 20 850,00 грн. (ПДВ - не передбачено), має бути сплачена протягом 3 (трьох) місяців з моменту укладання цього договору, шляхом безготівкового банківського переказу на поточний рахунок Адвокатського бюро, вказаний у рахунку-фактурі, який має сформувати та направити Адвокатське бюро на користь свого Клієнта.

Також матеріали справи містять свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН №1657 від 21.05.2019, видане на ім`я Давидюка Олександра Миколайовича, та ордер серії РН-918 №024 від 16.11.2020 на здійснення представництва Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" в Господарському суді Луганської області, Східному апеляційному господарському суді.

На підставі рахунку-фактури №26/2020 від 16.11.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" здійснено перерахування 20 850 грн 00 коп. Адвокатському бюро «Бізнес Адвайзер» за надання правової допомоги, що підтверджується платіжним дорученням №66 від 05.02.2021.

Адвокатом Давидюком Олександром Миколайовичем у детальному описі робіт від 06.08.2021 зазначено перелік дій, які були ним здійснені у період із 16.11.2020 по 06.08.2021 щодо захисту прав і законних інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації".

Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

У відповідності до ст.26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у ч.2 ст.27 ЗУ "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись ЦК України;

- договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Так, ціна наданих адвокатом послуг узгоджена сторонами в договорі про надання правової допомоги, яким встановлено порядок і форма адвокатського гонорару (загальний фіксований розмір надання оплати послуг становить 20 850 грн 00 коп.).

При цьому розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що відповідач правом, наданим ч.ч.5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до суду не звертався.

За приписами ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у даній справі позов заявлено чотирма позивачами, то і сплачені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають розподілу між ними у рівних частинах.

Отже, стягненню на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу з ОСОБА_1 в розмірі 5 212 грн 50 коп., ОСОБА_2 в розмірі 5 212 грн 50 коп., ОСОБА_3 в розмірі 5 212 грн 50 коп., ОСОБА_4 в розмірі 5 212 грн 50 коп.

Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову позивача 1 - ОСОБА_1 , позивача 2 - ОСОБА_2 , позивача 3 - ОСОБА_3 , позивача 4 - ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" про стягнення 396 739 грн 56 коп. відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору віднести на позивачів.

3. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" (вул.Східна, буд.2, с.Чмирівка Старобільського району Луганської області, 92740, ідентифікаційний код 01351807) витрати на правову допомогу в розмірі 5 212 грн 50 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" (вул.Східна, буд.2, с.Чмирівка Старобільського району Луганської області, 92740, ідентифікаційний код 01351807) витрати на правову допомогу в розмірі 5 212 грн 50 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" (вул.Східна, буд.2, с.Чмирівка Старобільського району Луганської області, 92740, ідентифікаційний код 01351807) витрати на правову допомогу в розмірі 5 212 грн 50 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Старобільське управління механізації" (вул.Східна, буд.2, с.Чмирівка Старобільського району Луганської області, 92740, ідентифікаційний код 01351807) витрати на правову допомогу в розмірі 5 212 грн 50 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 19.08.2021.

Суддя Т.В. Косенко