ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА
про закриття провадження у справі

17 серпня 2021 року м.Харків Справа № 913/363/21
Провадження №15/913/363/21
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
про визнання права постійного користування земельною ділянкою та визнання недійсним наказу
Суддя Смола С.В.
Секретар судового засідання Соколенко Ю.О.
У засіданні брали участь:
від позивача: Сімейко А.М. адвокат за довіреністю від 03.06.2021;
від відповідача: Класс Я.В. у порядку самопредставництва (у режимі відеоконференції);
від третіх осіб: представники не прибули.
Фермерське господарство «Гуляй Поле» (далі ФГ «Гуляй Поле») 07.06.2021 (дата оформлення відповідного поштового відправлення) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про: визнання за ФГ «Гуляй Поле» права постійного користування земельною ділянкою площею 69,1 га у межах згідно з планом зовнішніх меж землекористування, розташованою на території Новокраснянської сільської ради, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) відповідно до державного акту про право постійного користування землею від 30.09.1996 серія ІІІ-ЛГ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №51; визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 14.06.2019 №1184-сг «Про припинення права постійного користування землею».
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 05.11.1993 рішенням Кремінської районної ради народних депутатів ОСОБА_2 наданий дозвіл на оформлення відводу земельної ділянки для організації селянського (фермерського) господарства із земель запасу. У подальшому складено акт вибору земельної ділянки із земель запасу.
04.03.1994 рішенням сесії Кремінської районної ради народних депутатів ОСОБА_2 надана в постійне користування земельна ділянка для організації селянського (фермерського) господарства із земель запасу згідно з оформленим проектом відводу у розмірі 10 га ріллі.
16.11.1995 Кремінською районною державною адміністрацією зареєстровано ФГ «Гуляй Поле», засновником якого виступив ОСОБА_2
19.03.1996 рішенням сесії Кремінської районної ради народних депутатів №22/10 ОСОБА_2 у постійне користування для організації селянського (фермерського) господарства надана земельна ділянка у розмірі 59,1 га. У подальшому на виконання вказаного рішення складено акт встановлення меж ділянки в натурі.
30.09.1996 Кремінською районною радою народних депутатів на підставі власних рішень від 04.03.1994 та від 19.03.1996 №22/10 ОСОБА_2 видано державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ЛГ №003005, яким ОСОБА_2 у постійне користування надана земельна ділянка площею 69,1 гектарів для ведення селянського (фермерського) господарства.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
11.02.2010 державним нотаріусом Кремінської державної нотаріальної контори Гребінюк О.В. видано ОСОБА_3 як дружині померлого ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа №313/2008, реєстр №285, відповідно до якого спадщина, на яку видане вказане свідоцтво, складається з ФГ «Гуляй Поле».
15.02.2020 Кремінською районною державною адміністрацією зареєстрована нова редакція статуту ФГ «Гуляй Поле», згідно з якою засновником та головою ФГ «Гуляй Поле» є ОСОБА_3 .
14.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області видано наказ №1184-сг «Про припинення права постійного користування землею», яким припинено право постійного користування землею гр. ОСОБА_2 , загальною площею 69,1 га, що перебуває в постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею від 30.09.1996 ІІІ-ЛГ №003005 для ведення селянського (фермерського) господарства, у зв`язку зі смертю.
Позивач вважає вказане рішення незаконним та прийнятим з порушенням приписів ст.141 Земельного кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2021 справа передана на розгляд судді Смолі С.В.
Ухвалою суду від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначене на 07.07.2021.
Відповідач відзивом від 01.07.2021, який надійшов через систему «Електронний суд», вимоги позову відхилив, посилаючись на наступне.
На момент отримання земельної ділянки площею 69,1 га ОСОБА_2 у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства 30.09.1996, ФГ «Гуляй Поле» було вже зареєстровано та існувало як юридична особа з 16.11.1995, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Тобто, до отримання спірної земельної ділянки позивач набув правосуб`єктності селянського (фермерського) господарства як юридичної особи відповідно до ст.9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», а не в результаті її отримання як спеціального суб`єкта підприємництва, який несе обов`язок землекористувача.
Зазначив, що відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного суду України від 05.10.2016 №6-2329цс16, від 23.11.ю2016 №6-3113цс15, які застосовувалися судами при розгляді справ щодо постійного користування земельними ділянками, на час прийняття наказу №2377-гс, право постійного користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.
Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 у справі №922/2103/17 зазначив, що єдиним належним та допустимим доказом належності спірної земельної ділянки тій чи іншій особі є наявність правовстановлюючого документа.
Указав, що до теперішнього часу у законодавстві відсутні норми права, відповідно до яких до селянського (фермерського) господарства переходить право постійного користування земельною ділянкою після смерті особи, якій належало таке право, окрім позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.06.2020 у справі №922/989/18.
Зазначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на указані земельні ділянки загальною площею 64,0000 га зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за громадянином ОСОБА_1 наприкінці 2019 року та на початку 2020 року.
Вважає, що позов по суті стосується оспорювання права власності фізичної особи на придбані ним земельні ділянки на підставі цивільно-правових договорів та їх витребування.
Також указав, що наказ від 20.09.2019 №1184-сг «Про припинення права постійного користування землею» був реалізований.
Несформовані земельні ділянки загальною площею 5,1 га віднесено до комунальної власності Кремінської міської територіальної громади в особі Кремінської міської ради Сєвєродонецького району Луганської області.
Зазначив, що на теперішній час не існує такого об`єкту цивільних прав як земельна ділянка загальною площею 69,1 га, яка надавалася в постійне користування громадянину ОСОБА_4 на підставі державного акту на право постійного користування, оскільки вказана земельна ділянка поділена, сформовані нові земельні ділянки, які знаходяться у приватній власності.
Ухвалою суду від 07.07.2021 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1 та Кремінську міську раду; відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 22.07.2021.
15.07.2021 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив від 12.07.2021, у якій він доводи відповідача, викладені у відзиві, відхилив з наступних підстав.
Відмінність позиції позивача та відповідача полягає в тому, що на думку позивача, права та обов`язки землекористувача спірної земельної ділянки несе ФГ «Гуляй Поле», право ФГ «Гуляй Поле» користування земельною ділянкою може бути припинено тільки з підстав, передбачених ст.141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним; на думку відповідача, права та обов`язки землекористувача спірної земельної ділянки несе фізична особа ОСОБА_2 , право ОСОБА_2 користування земельною ділянкою припинено, оскільки він помер, а право користування земельною ділянкою не успадковується.
Станом на день смерті ОСОБА_2 право користування спірною земельною ділянкою йому, як фізичній особі, не належало, право користування спірною земельною ділянкою від фізичної особи до юридичної особи не переходило, у зв`язку з чим переходу в порядку спадкування права постійного користування не було.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_3 після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 успадкувала корпоративні права ФГ «Гуляй Поле», а не право користування земельною ділянкою.
З дня створення ФГ «Гуляй Поле», саме фермерське господарство, а не ОСОБА_2 , було єдиним належним та законним користувачем спірної земельної ділянки. Така практика застосування норм права щодо фактичної заміни у правовідносинах користування земельними ділянками й переходу обов`язків землекористувача земельних ділянок до фермерського господарства з дня його державної реєстрації є сталою та підтримується Великою Палатою Верховного Суду (такі висновки викладені у постановах: від 23.06.2020 у справі №922/989/18, від 13.03.2018 у справі №348/992/16-ц, від 20.06.2018 у справі №317/2520/15-ц, від 22.08.2018 у справі №606/2032/16-ц, від 31.10.2018 у справі №677/1865/16-ц, від 21.11.2018 у справі №272/1652/14-ц, 12.12.2018 у справі №704/29/17-ц, від 16.01.2019 у справі №695/1275/17 та у справі №483/1863/17, від 27.03.2019 у справі №574/381/17-ц, від 03.04.2019 у справі №628/776/18).
Щодо розгляду справи в порядку господарського судочинства зазначив, що позивачем заявлені позовні вимоги про визнання права постійного користування землею, а позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 позивачем не заявлялися. Тому з огляду на заявлені позовні вимоги та суб`єктний склад сторін, вважає, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
21.07.2021 відповідач подав через систему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив від 21.07.2021, у яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Практика Великої Палати Верховного Суду, зазначена в п.1.12 відповіді на відзив, не може бути застосована при розгляді цієї справи, оскільки, як вже вказувалося у відзиві на позов, на момент отримання земельної ділянки площею 69,1 га ОСОБА_2 в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства 30.09.1996, ФГ «Гуляй Поле» було вже зареєстровано та існувало як юридична особа з 16.11.1995. Тобто до створення фермерського господарства 16.11.1995 ОСОБА_2 не отримував спірну земельну ділянку та набуло правосуб`єктності селянського (фермерського) господарства, як юридичної особи, відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство» (у редакції, чинній на момент створення ФГ «Гуляй Поле»), а не в результаті її отримання.
Ухвалою суду від 22.07.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження по 13.09.2021 (включно); відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 17.08.2021.
У судове засідання 17.08.2021 представники третіх осіб не прибули, причин неявки суду не повідомили.
Суд зауважує, що визначення юрисдикції спору має важливе значення для практичної реалізації принципу доступу до правосуддя.
Згідно із ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктом 6 ч.1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.
У цій справі позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про: визнання за ФГ «Гуляй Поле» права постійного користування земельною ділянкою площею 69,1 га у межах згідно з планом зовнішніх меж землекористування, розташованою на території Новокраснянської сільської ради, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_2 відповідно до державного акту про право постійного користування землею від 30.09.1996 серія ІІІ-ЛГ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №51; визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 14.06.2019 №1184-сг «Про припинення права постійного користування землею».
Згідно із ч.ч.1, 4 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, приписами Земельного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.
Згідно із ч.ч.2, 3 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в України може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності громадянами та юридичними особами передбачено статтями 116, 118, 122 Земельного кодексу України.
Отже, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з огляду його законності, а вимога про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.
У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст.16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи (зокрема, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
У постанові від 15.05.2018 у справі №911/4144/16 Велика Палата Верховного Суду в контексті застосування положень ст.ст.1, 2, 12 ГПК України, ст.15 ЦПК України (у редакціях на час звернення позивача з позовом до суду) зробила висновок про те, що справи у спорах із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
14.06.2019 Головним управлінням Держгеокадастру у Луганській області видано наказ №1184-сг «Про припинення права постійного користування землею», яким припинено право постійного користування землею гр. ОСОБА_2 , загальною площею 69,1 га, що перебуває в постійному користуванні на підставі державного акту на право постійного користування землею від 30.09.1996 ІІІ-ЛГ №003005 для ведення селянського (фермерського) господарства, у зв`язку зі смертю.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на указані земельні ділянки загальною площею 64,0000 га зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за громадянином ОСОБА_1 наприкінці 2019 року та на початку 2020 року.
Частинами 1, 2 ст.3 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Відповідно до ч.1 ст.24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.
Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст.50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Відповідно до ч.2 ст.50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
Частиною 1 ст.128 ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №904/5896/18, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.
Відтак, ОСОБА_1 набув право власності на указані земельні ділянки у порядку реалізації дієздатності фізичної особи, а не як фізична особа-підприємець.
Суд зауважує, що наявність у ОСОБА_1 на момент набуття права власності на вищезазначені земельні ділянки статусу фізичної особи-підприємця не може свідчити, що у всіх правовідносинах він виступає як фізична особа-підприємець, зокрема, щодо набуття у власність земельних ділянок.
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №306/2004/15-ц, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права.
У даному випадку суб`єктом права власності на вищезазначені земельні ділянки є фізична особа - ОСОБА_1 . При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у її власності.
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 28.07.2021 у справі №916/403/21, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норм права.
Підсумовуючи викладене суд вважає, що заявлені позивачем вимоги у своїй сукупності спрямовані в тому числі і на оспорювання права власності ОСОБА_1 як фізичної особи на набуті ним земельні ділянки, які були сформовані у результаті поділу земельної ділянки, яка, як вважає позивач, перебуває у постійному користуванні ФГ «Гуляй Поле», тому в силу п.6 ч.1 ст.20 ГПК України даний спір не належить до юрисдикції господарських судів.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з п.1 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Пунктом 2 ч.2 ст.185 ГПК України передбачено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Відповідно до ч.ч.2-4 ст.231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що враховуючи предмет позову та характер правовідносин у цій справі, даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а провадження у даній справі закриттю.
Розв`язуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Отже, судовий збір у сумі 4 540 грн 00 коп. може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням позивача.
Керуючись ст.ст.185, 231 - 235 ГПК України, суд

1. Провадження у справі №913/363/21 за позовом Фермерського господарства «Гуляй поле» до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання за ФГ «Гуляй Поле» права постійного користування земельною ділянкою площею 69,1 га у межах згідно з планом зовнішніх меж землекористування, розташованою на території Новокраснянської сільської ради, призначена для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана на ім`я ОСОБА_2 відповідно до державного акту про право постійного користування землею від 30.09.1996 серія ІІІ-ЛГ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею №51 та визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 14.06.2019 №1184-сг «Про припинення права постійного користування землею» закрити.
2. Роз`яснити Фермерському господарству «Гуляй поле», що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції загальних судів у порядку цивільного судочинства.
Ухвала набрала законної сили негайно після її оголошення 17.08.2021 у відповідності до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складено 20.08.2021.

Суддя С. Смола