ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021 справа № 914/2816/20

За позовом: Фермерського господарства «Фаворит К.І.М.», с. Фалиш Стрийського району Львівської області,

до відповідача: Стрийської міської ради Львівської області, м. Стрий Львівської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Фермерського господарства «Агро-Дар Еко», с. Розгірче Стрийського району Львівської області,

про: відновлення порушеного права

Головуюча суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання А.П.Полянський

В судове засідання з`явились:

від позивача : І.В.Зубик- представник

від відповідача : Н.Темник представник

від третьої особи : не з`явився

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фермерського господарства "Фаворит К.І.М." до Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання протиправним та скасування рішення №640 від 04.09.2020 року сесії Семигинівської сільської ради в частині надання в оренду до 1 жовтня 2021 року нерозподілені земельні ділянки площею 43,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду на території Семигинівської сільської ради ФГ «Агро Дар-Еко» та про зобов`язання Семигинівську сільську раду Стрийського району Львівської області реалізувати переважне право позивача щодо поновлення договору оренди земельних ділянок загальною площею 43 гектари із нерозподіленого пайового фонду на території Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Ухвалою суду від 17.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.12.2020. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Ухвалою суду від 01.02.2021 замінено первісного відповідача Семигинівську сільську раду Стрийського району Львівської області на належного відповідача - Стрийську міську раду Стрийського району Львівської області, підготовче засідання відкладено на 08.02.2021. Ухвалою суду від 08.02.2021 розгляд справи розпочато спочатку, підготовче засідання призначено на 15.03.2021.

В подальшому розгляд справи відкладено на 22.03.2021.

Ухвалою суду від 22.03.2021 залучено Фермерське господарство Агро-Дар Еко (82472, Львівська область, Стрийський район, село Розгірче, ) до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в протоколах та ухвалах суду.

В судовому засіданні 02.08.2021 розпочато розгляд справи по суті. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на той факт, що оспорюваним рішенням №640 від 04.09.2020 Семигинівської сільської ради в частині надання в оренду до 1 жовтня 2021 року нерозподілені земельні ділянки площею 43.00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду на території Семигинівської сільської ради ФГ «Агро Дар-Еко» порушено переважне право ФГ «Фаворит К.І.М.» щодо поновлення договору оренди земельних ділянок, яке він просить захистити.

Як стверджує позивач, будучи орендарем зазначених вище земельних ділянок, він належним чином виконував умови Договору оренди, своєчасно повідомив відповідача про наявність у нього бажання скористатись своїм переважним правом на поновлення Договору оренди на новий термін на умовах, визначених Орендодавцем, надіславши проект Додаткової угоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що Семигинівська сільська рада не розглянула його звернення стоосвно продовження договору оренди земельних ділянок, не відмовила йому в поновленні Договору оренди на новий термін і не повідомила про результати розгляду його звернення, в той же час оскаржуваним рішенням 37 сесії 7 демократичного скликання №640 від 04.09.2020 року надано орендовані позивачем земельні ділянки в оренду іншому ФГ «Агро Дар-Еко».

В судовому засіданні 16.08.2021 представник Стрийської міської ради, яка є правонаступником Семигинівської сільської ради Стрийського району зазначила, що питання продовження строку дії договору оренди земельними ділянками ФГ «Фаворит К.І.М.» повинно було бути розглянуте на сесії Семигинівської сільської ради і щодо цього повинно було бути прийнято рішення. Причини відсутності розгляду зазначеного питання представник Стрийської міської ради повідомити не може.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача участь уповноваженого представника в судові засідання не забезпечила, про причини неявки суд не повідомила, пояснення по суті позовних вимог до суду не надала.

В судовому засіданні 16.08.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Згідно рішення №377 від 22.08.2019 Семигинівської сільської ради « Про надання в оренду нерозподілених земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду на території сільської ради» ФГ «Фаворит К.І.М.» терміном до першого жовтня 2020 року було надано в оренду нерозподілені земельні ділянки загальною площею 43,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із земель пайового фонду на території Семигинівської сільської ради.

На виконання зазначеного рішення, 20.09.2019 між Фермерським господарством «Фаворит К.І.М.» та Семигинівською сільською радою Стрийського району Львівської області був укладений Договір оренди землі, зареєстрований 01 жовтня 2019 року у Семигинівської сільській раді Стрийського району за номеро м 13.

Відповідно до істотних умов зазначеного договору оренди нерозподіленого пайового

фонду на території Семигинівської сільської ради в оренду передались земельні ділянки загального площею 43 га строком оренди до 01 жовтня 2020 року з урахуванням ротації сільськогосподарських культур з орендною платою 2300 гри за один гектар у рік. що становить 19.465% від нормативної грошової оцінки землі по СемигинівськІй сільській раді.

Умовами договору оренди землі від 20.09.2029 року, зокрема розділом Права Орендаря, абзацом 9 передбачене першочергове право на переукладення договору оренди, чи отримання в оренду земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2020 року, проводячи сільськогосподарську діяльність в межах діючого договору оренди землі від 20.09.2019 року , позивач звернувся до Відповідача з листом-повідомленням в порядку статті 33 Закону України «Про оренду землі» на поновлення та переукладення договору оренди землі нерозподіленого пайового фонду, скориставшись переважним правом на поновлення та переукладення договору оренди на новий строк. При цьому до листа-повідомлення № 1/28 від 28.08.2020 року позивачем було додано проект додаткової угоди та було запропоновано обговорення істотних умов додаткової угоди на сесії сільської ради.

Докази відмови Орендодавця в поновленні договору оренди чи повідомлення про намір використовувати земельну ділянку для власних потреб, як і повідомлення про намір передачі її в оренду іншій особі в матеріалах справи відсутні.

Натомість, 04 вересня 2020 року рішенням №640 37 сесії 7 демократичного скликання Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області вирішено надати в оренду терміном до 01 жовтня 2021 року нерозподілені земельні ділянки загальною площею 63.00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду, на території Семигинівської сільської ради ФГ «Агро Дар-Еко» з орендною платою 2500 гривень за один гектар.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням № 640 37 сесії 7 демократичного скликання Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області від 04 вересня 2020 року , позивач вважає його прийнятим всупереч закону, протиправним і таким, порушує господарський інтерес ФГ «Фаворит К.І.М.» , що стало підставою його оскарження в судовому порядку.

Також ФГ «Фаворит К.І.М.» просить захистити порушене право та зобов`язати Семигинівську сільську раду Стрийського району Львівської області реалізувати переважне право позивача щодо поновлення договору оренди земельних ділянок загальною площею 43 гектари із нерозподіленого пайового фонду на території Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є право особи на звернення до суду з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями статті 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу та інші.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Положеннями ст. 124 Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про оренду землі» визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно частини 1 ст.122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як стверджує позивач, Фермерське господарство «Фаворит К.І.М.» відповідно до рішення №377 від 22.08.2019 Семигинівської сільської ради та договору оренди землі від 20.09.2019 орендувало земельні ділянки нерозподіленого пайового фонду на території Семигинівської сільської ради Стрийського району розмірі 43 га. добросовісно виконуючи усі умови договору, своєчасно та у повному обсязі сплачуючи орендну плату, в межах усталеної процедури, своєчасно подало заяву про поновлення договору оренди на новий строк, скориставшись переважним правом перед іншими особами, відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі». При цьому листом-повідомленням №1/28 від 28.08.2020 року Позивачем запропоновано Відповідачу обговорити та визначити прийнятні істотні умови майбутньої оренди, на умовах переважного права переукладення договору оренди землі перед іншими особами.

Зазначені обставини не заперечуються відповідачем. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону (в редакції Закону України від 05.12.2019 р. № 340-IX) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону України від 05.12.2019 р. № 340-IX) передбачено, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Тобто реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Таким чином, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами 2-5 цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Такий правовий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18).

Враховуючи, що оспорюваним рішенням Семигинівської сільської ради від 04.09.2020 №640 передано в оренду земельну ділянку під час дії права оренди позивача щодо тієї самої земельної ділянки та за наявності у нього переважного права на поновлення договору оренди і дотримання ним процедури повідомлення орендодавця про намір реалізувати переважне право оренди земельної ділянки, що є порушенням його прав та перешкодою для позивача у реалізації права користування земельною ділянкою.

З врахуванням викладеного в сукупності суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення Семигинівської сільської ради від 04.09.2020 №640 прийняте з порушенням ст.33 Закону України «Про оренду землі» та порушенням переважного права ФГ «Фаворит К.І.М.» на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Зазначена стаття встановлює один із традиційних способів захисту цивільних прав, а саме: визнання недійсними та скасування актів органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування. Акти зазначених органів в розумінні статті 21 Цивільного кодексу України поділяються на нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії, які можуть бути визнані недійсними та скасовані в судовому порядку.

Підставами для визнання акта недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку із прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Вказаний принцип закріплено у статті 16 Цивільного кодексу України та статті 4 Господарського процесуального кодексу України, які передбачають, що кожна особа має право на захист свого порушеного права чи охоронюваних законом інтересу.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 1 ст. 155 ЦК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб та ч. 2 ст. 124 Конституції України, відповідно до якої юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 16.04.2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Рішення суб`єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015р. в справі №6-2510цс15).

З огляду на викладене, підлягають до задоволення вимоги позивача про визнання протиправним і скасування рішення №640 від 04.09.2020 року сесії Семигинівської сільської ради в частині надання в оренду до 1 жовтня 2021 року нерозподілені земельні ділянки площею 43,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду на території Семигинівської сільської ради ФГ «Агро Дар-Еко».

Що стосується вимоги позивача захистити порушене право та зобов`язати Семигинівську сільську раду Стрийського району Львівської області реалізувати переважне право позивача щодо поновлення договору оренди земельних ділянок загальною площею 43 гектари із нерозподіленого пайового фонду на території Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області, то вона не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно зі статтею 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього кодексу.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Звертаючись з позовною вимогою зобов`язати Семигинівську сільську раду Стрийського району Львівської області реалізувати переважне право позивача щодо поновлення договору оренди земельних ділянок загальною площею 43 гектари із нерозподіленого пайового фонду на території Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області позивач не врахував, що станом на час розгляду справи по суті є чинним договір оренди зазначеної земельної ділянки , укладений з ФГ «Агро-Дар Еко», зазначене право оренди зареєстроване у встановленому законом порядку і вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність чи користування, як і поновлення договору оренди на визначених умовах належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а не суду і обраний позивачем спосіб захисту не призведе до відновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц (пункт 69)).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам необхідно зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Порушення права/інтересу пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити/реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу. Тому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права (інтересу) позивача.

Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( постанова Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 914/2006/17).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Надаючи оцінку належності та ефективності обраного позивачем у наведеному випадку способу захисту, дослідивши та перевіривши чи зможе обраний спосіб захисту забезпечити і гарантувати позивачу припинення ущемлення його законних інтересів або усунення перешкод для їх реалізації, та чи забезпечить судовий захист у такий спосіб відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, судом встановлено, що задоволення цього позову не призведе до відновлення прав та інтересів позивача.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Семигинівську сільську раду Стрийського району Львівської області реалізувати переважне право позивача щодо поновлення договору оренди земельних ділянок загальною площею 43 гектари із нерозподіленого пайового фонду на території Семигинівської сільської ради Стрийського району Львівської області не підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 129 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на положення ст.129 ГПК України, до стягнення з відповідача підлягають витрати в частині сплаченого судового збору в розмірі 2102 грн.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись ст.ст. 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення №640 від 04.09.2020 року сесії Семигинівської сільської ради в частині надання в оренду до 1 жовтня 2021 року нерозподілені земельні ділянки площею 43,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель пайового фонду на території Семигинівської сільської ради ФГ «Агро Дар-Еко».

3. Стягнути з Стрийської міської ради ( 82400 Львівська область м.Стрий вул. Шевченка,71 ) на користь Фермерського господарства «Фаворит К.І.М.» ( 82467 Львівська область Стрийський район с.Фалиш вул. І.Франка,25 ) 2102,00 грн. судового збору.

4.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.08.2021.

Суддя Н.Є. Березяк