СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2021 р. Справа №917/432/20(552/2674/20) Східний апеляційний господарський суд у складі

головуючий суддя (доповідач): судді: За участю секретаря судового засідання: За участю представників сторін: від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи: Чернота Л. Ф. Зубченко І. В., Радіонова О.О. Телеснюк І.В. Щербак М. І. (адвокат), ордер серії ВІ №1004779 від 21.05.2021 року на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво серії ПТ №1613 від 04.01.2017 року про право на заняття адвокатською діяльністю не з`явились (в режимі відеоконференції): Чайковська-Тимкович О. З. (адвокат), ордер серії АА №1120298 від 05.07.2021 року на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво №000133 від 01.10.2014 року про право на заняття адвокатською діяльністю не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу (вх.№1717П/3)ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область
на рішення Господарського суду Полтавської області
від20.04.2021 року (повне рішення складено 30.04.2021 року)
у справі за позовом до відповідача-1 та відповідача-2 за участю третьої особи: про №917/432/20(552/2674/20) (суддя Іванко Л. А.) ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область Пилипенка Івана Олександровича, м. Полтава ОСОБА_2 , с.Горошине, Семенівський район, Полтавська область Приватного нотаріусу Семенівського районного нотаріального округу Трембач Нелі Володимирівни, смт. Семенівка, Семенівський район, Полтавська область визнання договору купівлі-продажу недійсним
В С Т А Н О В И В:

27.10.2020 року Семенівський районний суд Полтавської області ухвалив передати матеріали справи №552/2674/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Трембач Неля Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу недійсним до Господарського суду Полтавської області.

25.11.2020 року на адресу Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали цивільної справи №552/2674/20.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.12.2020 року справу №552/2674/20 прийнято до провадження. Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження за правилами Господарського процесуального кодексу України в межах справи №917/432/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав та юридичного обгрунтування для визнання договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Н.В. 08.11.2019 року за реєстровим номером 1181 - фіктивним.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року (повне рішення складено 30.04.2021 року) у справі №917/432/20(552/2674/20) у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область 21.05.2021 року звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 21.05.2021 року, в якій просить суд:

- поновити строк для апеляційного оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20(552/2674/20);

- прийняти апеляційну скаргу до розгляду;

- скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20(552/2674/20) та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Трембач Неля Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу №1181, посвідченого 08.11.2019 року приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Трембач Нелею Володимирівною недійсним.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вважає, що суд не надав оцінки всім аргументам учасників справи та не в повному обсязі з`ясував обставини.

Крім того, всупереч вимог ч. 4 ст. 238 ГПК України суд в своєму рішенні не навів:

- перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі;

- висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів;

- мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що судом першої інстанції не надано оцінки визначенню ринкової вартості будинку та не відповідності пунктів 3 та 4 спірного договору фактичним обставинам справи.

Також, не надано правової оцінки порядку розрахунку між сторонами спірного правочину, а саме ч. 1 ст. 1087 Цивільного кодексу України.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичних розрахунків між сторонами за вказаним правочином. Отже, на думку апелянта, спірний договір купівлі-продажу може бути кваліфікований як правочин, який не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та свідчать про умисел обох сторін правочину приховати справжні наміри учасників правочину, а саме виведення нерухомості з власності відповідача-1 без отримання плати за це майно.

Апелянт звертає увагу, що в даному випадку суд не вірно застосував норму діючого законодавства України, а саме необхідність внесення інформації про посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в момент її вчинення це обов`язок нотаріуса, а не право сторін. Аналогічне твердження містить п. 11 Договору з посиланням на приписи ст. 657 ЦК України. Тобто, вказана обставина жодним чином не може підтверджувати чи спростовувати реальні наміри сторін та їх волевиявлення та/або фактичну передачу майна від продавця чи покупця.

Крім того, апелянт вважає, що відповідачами не було додано жодного доказу. Жодним чином не спростовано обставини, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, а саме:

-відсутність визнаної ринкової вартості нерухомості;

-відсутність фактичного розрахунку між сторонами;

-відсутність доказів походження коштів;

-відсутність фактичного передання майна від покупця;

-відсутність доказів використання коштів на оплату заборгованість іншим кредиторам (посилання у відзиві).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. головуючий суддя (доповідач), судді: Гребенюк Н. В., Медуниця О. Є.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року (повне рішення складено 30.04.2021 року) у справі №917/432/20(552/2674/20) залишено без руху та зобов`язано заявника усунути впродовж 10-ти днів з моменту отримання ухвали, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання доказів доплати судового збору у розмірі 1 891,80 грн. за звернення з апеляційною скаргою.

Зазначена ухвала суду була надіслана на адресу апелянта 09.06.2021 року згідно з відбитком штампу канцелярії суду на звороті останньої сторінки оригіналу ухвали.

14.06.2021 року (в межах встановленого процесуального строку) на поштову адресу суду від ОСОБА_1 , с. Грушине, Хорольський район, Полтавська область надійшла заява б/н від 11.06.2021 року про усунення недоліків апеляційної скарги з доданими доказами сплати судового збору (оригінал квитанції №56410968 від 11.06.2021 року на суму 1 891,80 грн).

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Гребенюк Н. В., розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 року, на підставі доповідної записки головуючого судді (судді-доповідача), було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №917/432/20(552/2674/20), яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Чернота Л. Ф., судді: Медуниця О. Є., Стойка О. В.

На виконання положень ч. 2 ст. 9 Закону України Про судовий збір, апеляційним судом перевірено у програмі Діловодство спеціалізованого суду ДСС та встановлено, що судовий збір у сумі 1 891,80 грн, сплачений апелянтом відповідно до квитанції №56410968 від 11.06.2021 року, зараховано до Державного бюджету України, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України від 11.06.2021 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги у визначений судом строк.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 року ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року (повне рішення складено 30.04.2021 року) у справі №917/432/20(552/2674/20); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року (повне рішення складено 30.04.2021 року) у справі №917/432/20(552/2674/20); встановлено учасникам справи строк до 02.07.2021 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.

Станом на 02.07.2021 року відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

05.07.2021 року від представника відповідача 1 (адвоката Яким`яка О.В.) надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 01.07.2021, який відправлено поштою на адресу суду та учасників справи 02.07.2021 року, згідно поштового конверту (том 1, а.с.243) та відстеження поштового відправлення на офіційному сайті ПАТ «Укрпошта» за трек-номером 430. Тому, відзив на апеляційну скаргу подано в строк, встановлений ухвалою від 17.06.2021 року.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 року, керуючись ст.ст. 234, 235, 268, 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 , с. Грушине, Хорольський район, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20(552/2674/20) призначено на "04" серпня 2021 р. о 14:30 год. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

08.07.2021 року на поштову адресу суду від представника ОСОБА_3 адвоката Яким`яка Олега Володимировича надійшло клопотання б/н від 06.07.2021 року про участь у судовому засіданні, призначеному на 04.08.2021 року о 14:30 год., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua (EаsyCon).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 року, задоволено клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Яким`яка Олега Володимировича про участь в режимі відеоконференції у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/432/20(552/2674/20), яке відбудеться "04" серпня 2021 р. о 14:30 год. у залі судового засідання №111.

08.07.2021 року на поштову адресу суду від представника відповідача-2 ОСОБА_2 адвоката Чайковської-Тимкович Ольги Зіновіївни надійшло клопотання б/н від 06.07.2021 року про участь у судовому засіданні, призначеному на 04.08.2021 року о 14:30 год., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua (EаsyCon).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.07.2021 року, задоволено клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Чайковської-Тимкович Ольги Зіновіївни про участь в режимі відеоконференції у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/432/20(552/2674/20), яке відбудеться "04" серпня 2021 р. о 14:30 год.

29.07.2021 року на поштову адресу суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення за змістом яких останній просить прийняти дані пояснення до розгляду та долучити до матеріалів справи. Врахувати висновки Верховного суду в подібних правовідносинах при винесенні судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

У зв`язку з відпусткою судді Стойка О.Є., відповідно до ст. 126 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і на виконання рішення зборів суддів Східного апеляційного господарського суду №1 від 02.10.2018 р., №2 від 16.10.2018 р. здійснено заміну зазначеного судді у складі колегії суддів у справі №917/432/20 шляхом автоматизованого розподілу.

Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів (за наявності):Чернота Л.Ф. - головуючий суддя; Зубченко І.В.; Медуниця О.Є.

Ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання, у судовому засіданні 04.08.2021 року з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20(552/2674/20) було оголошено перерву до 11 серпня о 14:00 год.

Повідомлено відповідача-1 ОСОБА_3 , м. Полтава та третю особу Приватного нотаріуса Семенівського районного нотаріального округу Трембач Нелю Володимирівну, смт. Семенівка, Семенівський район, Полтавська область про оголошення перерви та продовження судового засідання у справі №917/432/20 (552/2674/20) 11 серпня о 14:00 год. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою.

09.08.2021 року на поштову адресу суду від представника ОСОБА_3 адвоката Яким`яка Олега Володимировича та представника відповідача-2 ОСОБА_2 адвоката Чайковської-Тимкович Ольги Зіновіївни надійшли клопотання б/н від 04.08.2021 року про участь у судовому засіданні, призначеному на 11.08.2021 року о 14:00 год., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua (EаsyCon).

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 року, задоволено клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Яким`яка Олега Володимировича та представника відповідача-2 ОСОБА_2 адвоката Чайковської-Тимкович Ольги Зіновіївни про участь в режимі відеоконференції у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/432/20(552/2674/20), яке відбудеться "11" серпня 2021 р. о 14:00 год. у залі судового засідання №111.

Ухвалою суду, яку занесено до протоколу судового засідання - 11.08.2021 року з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , с.Грушине, Хорольський район, Полтавська область на рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20(552/2674/20) було оголошено перерву до 18 серпня о 14:15 год.

13.08.2021 року на поштову адресу суду від представника відповідача-2 ОСОБА_2 адвоката Чайковської-Тимкович Ольги Зіновіївни надійшло клопотання б/н від 11.08.2021 року про участь у судовому засіданні, призначеному на 18.08.2021 року о 14:15 год., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua (EаsyCon).

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді-члена колегії Медуниці О. Є., розпорядженням керівника апарату Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 року, на підставі доповідної записки головуючого судді (судді-доповідача), було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №917/432/20(552/2674/20), яким визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Чернота Л. Ф., судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 року, задоволено клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Чайковської-Тимкович Ольги Зіновіївни про участь в режимі відеоконференції у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/432/20(552/2674/20), яке відбудеться "18" серпня 2021 р. о 14:15 год. у залі судового засідання №111.

В судовому засіданні 18.08.2021 року представник позивача (апелянта) підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просив суд, скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20(552/2674/20) та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Семенівського районного нотаріального округу Трембач Неля Володимирівна про визнання договору купівлі-продажу №1181, посвідченого 08.11.2019 року приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Трембач Нелею Володимирівною недійсним.

Представники відповідача-1, в попередньому судовому засіданні заперечували проти вимог, викладених в апеляційній скарзі. Просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що представник третьої особи про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштової кореспонденції. Вказані документи в повній мірі свідчать про належне повідомлення сторін у справі про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Східним апеляційним господарським судом.

Статтею 120 частинами 3, 7 Господарського процесуального кодексу України передбачено наступне:

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 18.08.2021 р., не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті. Відсутність представника третьої особи у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Судове засідання проводилось у режимі відеоконференцзв`язку з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення, розміщеного за посиланням vkz.court.gov.ua (EаsyCon) у відповідності до вимог ст. ст. 197, 222 ГПК України. Складено протокол судового засідання у відповідності до вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням п.17.7. його Перехідних положень в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 цього Кодексу

У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши представників позивача та відповідача-2, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30.09.2019 року по справі №552/2057/19 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_3 (далі - відповідач 1) про стягнення заборгованості за договором позики, - стягнуто з відповідача 1 на користь позивача заборгованість за договорами позики від 15.11.2017 року на суму 5 000 доларів США, від 08.12.2017 на суму 5 567 доларів США, від 22.12.2017 на суму 5 500 доларів США, від 24.02.2018 на суму 7 000 доларів США, від 18.06.2018 на суму 2 000 доларів США, від 22.06.2018 на суму 2 000 доларів США, від 05.04.2018 на суму 7 000 доларів США, від 01.05.2018 на суму 6 000 доларів США, від 29.05.2018 на суму 4 000 доларів США, загальним розміром 44 067 доларів США, 3% річних за прострочення оплати боргу договорами позики станом на 30 вересня 2019 року у розмірі 836,07 долари США, всього 44 903,07 долари США.

У подальшому, ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення, яка була залишена ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.11.2019 року без задоволення; подав апеляційну скаргу, не сплативши при цьому судового збору, яка була залишена ухвалою Полтавського апеляційного суду від 08.01.2020 року без руху; 14.02.2020 року Полтавським апеляційним судом постановлено ухвалу, згідно якої, апеляційну скаргу повернуто апелянту.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.09.2019 року справі №552/2057/19 набрало чинності 14.02.2020 року.

02.06.2020 року Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист по справі №552/2057/19, який був пред`явлений до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику В. Л.

За даними позивача, від приватного виконавця позивачу стало відомо, що відповідач, станом на червень місяць 2020 року, не має у власності майна, за рахунок якого можна було б виконати судове рішення.

Разом з тим, як зазначає позивач, було достовірно відомо, що на момент укладення договорів позики, які були підставою для стягнення з Відповідача 1 грошових коштів, так і на момент судового розгляду, ОСОБА_3 був власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Отримавши з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційну довідку №211522271 від 05.06.2020 року (том 1, а.с.9) стало відомо, що власником зазначеного житлового будинку вже є не Відповідач 1, а його батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який набув право власності на цей будинок на підставі договору купівлі-продажу №1181, посвідченого 08.11.2019 року приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Трембач Нелею Володимирівною.

Таким чином, за твердженням позивача, Відповідач 1, відчужуючи належне йому на праві власності нерухоме майно своєму батькові, був обізнаний про судове рішення про стягнення з нього заборгованості на користь позивача, а отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно.

З посиланням на норми ст. 203, ст. 234 ЦК України позивач вважає договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2, який посвідчений приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Трембач Н.В. 08 листопада 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №1181 - фіктивним, в зв`язку з чим, просить визнати його недійсним з моменту укладення.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Предметом позову у даній справі є визнання договору купівлі-продажу від 08.11.2019 року недійсним.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. В силу приписів частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 204 вищевказаного Кодексу, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16 тощо.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).

Отже правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Тому, в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків

За даною справою, позивач вважає, що підставою недійсності договору купівлі-продажу є його вчинення пов`язаними сторонами, які не прагнули до настання реальних, обумовлених ним правових наслідків.

На думку позивача, дії відповідача-1 направлені на приховування майна від можливості звернення на нього стягнення у разі примусового виконання судового рішення щодо стягнення з відповідача-1 грошових коштів на користь позивача.

Відповідно до змісту ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним необхідним є встановлення умислу в діях усіх сторін правочину.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц міститься висновок про те, що згідно з частинами 2, 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, а тому у разі, якщо сторони, які укладають договір, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, то правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), з одночасним посиланням на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок зроблено Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду в постанові від 04.12.2019 у справі №910/17755/18.

Досліджуючи матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач повинен був довести порушення саме його цивільних прав та інтересів діями відповідачів у справі, а не в цілому обґрунтовувати незаконність таких дій з посиланнями на порушення певних норм цивільного права.

Із тексту позовної заяви вбачається, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.09.2019 року у справі №552/2057/19 стосується стягнення коштів за договором позики. Проте, таке рішення не стосується предмета позову за даною справою.

Позивачем не надано доказів за даною справою того, що оскаржуваним договором порушені його права та законні інтереси, щодо понесення збитків. Оскільки, необгрунтував що саме йому будуть сплачені кошти після реалізації спірного майна.

Твердження позивача (апелянта) про небажання Відповідачем - 1 виплачувати кошти, стягнуті судовим рішенням, є безпідставними, оскільки рішення суду набрало законної сили після укладення договору. А до цього, нерухоме майно не перебувало в іпотеці чи заставі у Позивача, що обумовлювало виключне право останнього на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення в першу чергу на нерухоме майно.

Крім того, не існувало жодних обтяжень, в силу яких Відповідачі не могли укласти спірний договір.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Цивільний кодекс України наділяє правом оспорювати правочин, окрім сторін (сторону) правочину, також інших осіб що, не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи». Отже, оспорювати правочин може також заінтересована особа, яка не була стороною правочину. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав, тобто особа має обґрунтувати юридичну зацікавленість щодо наявності/відсутності цивільних прав.

За даною справою, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу, посилаючись, як на правову підставу для визнання недійсним правочину, на положення ст. ст. 203, 234 Цивільного кодексу України.

Судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що позивач не надав доказів на підтвердження фіктивності правочину.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно, а його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на меті настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, у тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторони не вчиняли ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Разом з цим, у розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відповідний висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №910/4994/18.

За текстом позовної заяви та апеляційної скарги, позивач звертає увагу суду на відсутність реальних наслідків укладення оспорюваного договору купівлі- продажу, однак в той же час, надає інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що вже підтверджує перехід права власності на будинок до відповідача 2, що є доказом реальності настання правових наслідків оспорюваного правочину (том 1, а.с.9).

Щодо твердження позивача про те, що спірний договір укладений з метою ухилення від сплати боргу будуються на припущеннях, які не можуть бути підтвердженням вимог останнього, оскільки аби дійти обґрунтованого висновку про наявність умислу як вольової складової ухилення від виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача-1 грошових коштів на користь позивача, останнім, в силу вимог положень статей 74, 76-79 ГПК України, повинні бути надані відповідні докази, які б достеменно вказували на відсутність вчинення відповідачами належних дій, спрямованих на реальне виконання умов спірного договору купівлі-продажу, зважаючи на наявність непогашеної заборгованості відповідачем-1 перед позивачем.

Гарантії Статті 6 § 1 є вчинення операцій із доказами на процесуальному рівні. Прийнятність доказів або спосіб їх оцінки за обставинами справи, у першу чергу - питання національних судів, чиїм завданням є оцінка доказів у процесі слухання справи (рішення ЄСПЛ у справі "Farange S.A. v. France" ("Фаранж проти Франції").

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, були створені належні умови для надання сторонами доказів.

У даному випадку, відповідач - 1, будучи власником майна, розпорядився ним на власний розсуд, відчуживши його на підставі договору купівлі-продажу. Статус особи, якій продано будинок, по відношенню до продавця, не має правового значення, оскільки у силу вимог чинного законодавства України, щодо договорів купівлі-продажу. За договором купівлі-продажу покупцем може бути будь-яка особа, у тому числі й близька особа або родич.

Відповідачу - 1, належало право власності на будинок, що включає права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності здійснюється незалежно від волі інших осіб.

Згідно пункту 2 договору, врегульовано, що житловий будинок, що є предметом цього договору, належить продавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Литвин М.І. 22 жовтня 2005 року за р. №2036. Право власності Продпавця на житловий будинок зареєстровано в КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 24 жовтня 2005 року за №12398442, номер запису: 1638 в книзі:14.

Приписами статті 319 ЦК України, серед іншого зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

За даною справою вбачається, що відповідач - 1, у відповідності до згаданих вище норм, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб реалізував своє право на розпорядження майном шляхом відчуження останнього за договором купівлі-продажу.

А саме, зі змісту п. 3 договору вбачається, що продаж житлового будинку вчиняється за ціною 100 000 (сто тисяч) гривень 00 коп. Розрахунок між сторонами здійснено до підписання договору з дотриманням вимог чинного законодавства, що свідчить представник Продавця, який своїм підписом під цим договором стверджує факт повного розрахунку за проданий житловий будинок та про відсутність у продавця по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.

Згідно зі Звітом про незалежну оцінку майна від 06.11.2019 року, оціночна вартість житлового будинку, що відчужується за цим договором, становить 115 500 (сто п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. (пункт 4 договору купівлі-продажу).

Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності набув ОСОБА_2 .

Вимогами статей 626, 655 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст. ст. 657, 658 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Спірний договір є договором купівлі-продажу, який є за своєю природою відплатним, тому, спосіб відчуження майна шляхом укладення саме договору купівлі-продажу, не вказує на передачу права власності для уникнення виконання рішення суду про стягнення боргу.

Зокрема, серед іншого, позивач обґрунтовує свою позицію щодо фіктивності оспорюваного договору тим, що Відповідач - 1 був обізнаний про існування судового рішення щодо стягнення грошових коштів. Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували намір сторін на укладення фіктивного правочину.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач не довів наявність підстав для визнання правочину недійсним, оскільки договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 08.11.2019 року відповідачами укладено користуючись наданим їм законом правом вільного волевиявлення на укладення договору та з погодженням відповідних істотних умов такого договору.

З огляду на оплатний характер укладеного відповідачами договору купівлі-продажу нерухомого майна від 087.11.2019 року (посвідченого Трембач Н.В. , приватним нотароіусом Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за реєстровим №1181) у суду відсутні підстави вважати, що вчинення цього правочину зменшило розмір активів відповідача-1.

Посилання останнього на часткову сплату коштів на користь інших кредиторів не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне врахувати наступне.

Як вищезазначено, за даною справою договір купівлі продажу житлового будинку з надвірними будівлями укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 08.11.2019 року.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30.09.2019 року справі №552/2057/19 набрало чинності 14.02.2020 року.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось позивачем та відповідачем-2 (у судовому засіданні 04.08.2021 року), що ухвалою господарського суду від 24.09.2020 року відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 . Введено процедуру реструктуризації боргів боржника. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (том 1, а.с 145-152).

24.09.2020 року оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_3 . Призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_3 арбітражного керуючого Білявського В.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 1875 від 21.12.2018).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.08.2021 року відкладено розгляд справи на 07.09.2021 на 09:40. Зобов`язано кредиторів надати суду кандидатуру арбітражного керуючого для призначення керуючим реалізацією майна боржника фізичної особи ОСОБА_5 відповідно до ч.1 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства. Оскільки, Кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень керуючого реалізацією боржника кредиторами не пропонувалися та відповідні рішення на зборах кредиторів не приймалися. Ненадання кредиторами кандидатури арбітражного керуючого для призначення керуючим реалізацією майна боржника, перешкоджає можливості прийняття судом рішення про перехід до наступної судової процедури та призводить до безпідставного затягування судового процесу.

Враховуючи наведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах справи про банкрутство за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з особливостями, визначеними статею 7 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУПБ). Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України та КУПБ.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 7 КУПБ господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГПК України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. Водночас у частині четвертій статті 42 КУПБ зазначено, що за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

У даному випадку, спірний договір купівлі-продажу від 08.11.2019 року було укладено до постановлення ухвали господарського суду Полтавської області від 24.09.2020 року.

Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).

Також, судова колегія апеляційної інстанції не погоджується з твердженнями апелянта щодо затягування часу набрання законної сили рішення та недобросовісне використання Відповідачем - 1 процесуальних прав тому як, не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з відповідними заявами про забезпечення позову до господарського суду Полтавської області у відповідності до вимог статей 136-138 ГПК України.

Таким чином, господарський суд Полтавської області дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

Крім того, судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, стосовно того, що суд не ставить під сумнів наявність у відповідача-1 грошових зобов`язань перед позивачем, відповідальність за виконання яких він має нести, а також можливість оспорення кредитором договору, укладеного з метою уникнення такої відповідальності. Однак такі обставини мають бути доведені належними і достатніми доказами, при цьому, лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не дає кредитору достатніх підстав оскаржувати будь-які вчинені боржником правочини за відсутності належних правових підстав, визначених Законом.

У рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновків, що господарський суд Полтавської області всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази.

Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , с. Грушине, Хорольський район, Полтавська область на рішення господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20 (552/2674/20) задоволенню не підлягає.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , с. Грушине, Хорольський район, Полтавська область на рішення господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20 (552/2674/20) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 20.04.2021 року у справі №917/432/20 (552/2674/20) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.08.2021 р. оголошено вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови складено та підписано 20.08.2021 р.

Головуючий суддя Л.Ф. Чернота

Суддя І.В. Зубченко

Суддя О.О. Радіонова