ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.06.2021р. м.Харків Справа № 905/1956/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при помічнику судді (за дорученням) Гулевич В.В.,

розглянувши справу № 905/1956/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Строй»

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

про стягнення 539 038,13 грн.,

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Суть спору: ТОВ «Прем`єр Строй» звернулось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ПрАТ «МК «Азовсталь» 539 038,13 грн., з яких 494 400 грн. основний борг, 9 019,48 грн. 3% річних, 35 618, 65 грн. пеня.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати обладнання за типовим договором №089ЛО/907 від 12.07.2019р. на придбання технологічного обладнання.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на те, що строк виникнення зобов`язання відповідача щодо оплати товару не настав з огляду на не підтвердження позивачем виконання ним умов п.6.3. договору в частині надання сертифікатів або паспортів якості постачальника або виробника. Також, відповідач зазначає про те, що у позивача відсутнє право вимоги у заявленому розмірі з огляду на визнання позивачем претензій від 05.03.2020р., від 30.03.2020р., від 25.05.2020р. про сплату неустойки на загальну суму 86 397,67 грн. та наявності боргу за специфікацією № 3 у розмірі 37 080 грн. шляхом зарахування їх в рахунок боргу відповідача. Окрім того, посилаючись на тяжке фінансове становище, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Справа розглянута за правилами загального позовного провадження.

Представники сторін у судове засідання з розгляду справи по суті 22.06.2021р. не з`явилися.

Про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені належним чином шляхом направлення ухвали суду від 31.05.2021р. на їх юридичні адреси, яка отримана ними згідно відомостей з сайту АТ «Укрпошта» 15.06.2021р.

Приймаючи до уваги наведене, а також положення ч. 1 ст. 202 ГПК України, суд визнав за можливе вирішити справу у даному судовому засіданні.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 22.06.2021р. господарським судом складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

12.07.2019р. між ПрАТ «МК «Азовсталь» (покупець, відповідач) та ТОВ «Прем`єр Строй» (постачальник, позивач) укладено типовий договір №089ЛО/907 на придбання технологічного обладнання, відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов`язується передати, а покупець - прийняти та оплатити обладнання на умовах, передбачених цим договором.

Кількість, номенклатура обладнання зазначаються у специфікаціях до цього договору, що є його невід`ємними частинами (п.2.1 договору).

Поставка обладнання здійснюється видами транспорту, вказаними в специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити обладнання на умовах поставки, вказаних у специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010р. Строки поставки обладнання вказуються в специфікаціях. Право власності на обладнання та ризик випадкового знищення чи пошкодження обладнання переходить від постачальника та покупця з дати поставки обладнання (п. п. 3.1 - 3.3, 3.6 договору).

Постачання обладнання здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, зазначеними у специфікаціях, та включають в себе усі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування і інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою обладнання. Ціна на обладнання може бути змінена тільки за взаємним погодженням сторін шляхом внесення змін до цього договору. Зміна ціни після оплати обладнання не дозволяється. Загальна сума договору визначається як сумарну вартість обладнання, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій (п. п. 4.1 4.3 договору).

Оплата покупцем обладнання здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у цьому договорі. Оплата за поставлене обладнання буде здійснюватись протягом строку, зазначеного у специфікації, який відраховується з моменту поставки обладнання та передання документів, визначених п.6.3 договору. Датою оплати обладнання вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. п. 5.1 - 5.3 договору).

Постачальник зобов`язаний надати покупцю до початку приймання обладнання оригінали наступних документів: рахунок на оплату обладнання, транспортні та супровідні документи, пакувальні документи, сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника (в разі якщо постачальник не є виробником), сертифікат санітарно гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (в передбачених законодавство випадках), акт прийому-передачі обладнання (в 2-х примірниках), оформлений з боку постачальника, інші документи, зазначені в специфікаціях (п.6.3. договору).

Сторонами узгоджено, що у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у відповідному періоді (п.7.2. договору).

Договір діє до 31.07.2020р. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) за цим договором (п.10.5 договору).

24.10.2019р. сторони підписали додаткову угоду №1 до договору, якою викладено реквізити сторін в розділі 11 договору в новій редакції.

12.07.2019р. сторонами підписано специфікацію №1 до договору, якою узгоджено в т. ч.:

- найменування обладнання, його кількість секція ч.4211.014, 4 шт.;

- загальну вартість обладнання 112 800 грн., в т.ч. ПДВ 20% 18 800 грн.;

- строк оплати поставленого обладнання: 50% передоплата, решта 50% оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів.

- строк поставки 27.10.2019р.

- дату поставки, якою вважається дата, вказана в товаротранспортній і/або видатковій накладній з відміткою покупця про отримання товару.

16.07.2019р. позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ 002268 на здійснення передоплати за поставку обладнання на суму 56 400 грн.

30.07.2019р. відповідачем здійснено передоплату у розмірі 56 400 грн., що підтверджується відомостями банківської виписки АТ «Таскомбанк» №БВ-0000276 за 30.07.2019р.

04.03.2020р. на виконання умов договору та специфікації №1 на підставі видаткової накладної №РН-0000031 від 04.03.2020р. та товарно-транспортної накладної № РН-0000031 від 04.03.2020р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято обладнання (секція ч.4211.014) на суму 112 800 грн.

04.03.2020р. позивачем виставлено рахунок №СФ-0000074 на суму 56 400 грн., оплату якого відповідачем не здійснено.

Залишок боргу за товар, поставлений позивачем за договором та специфікацією № 1, складає 56 400 грн.

18.07.2019р. сторонами підписано специфікацію №2 до договору, якою узгоджено в т. ч.:

- найменування обладнання, його кількість кришка ковша ч.КК5.729.00А СБ, 3 шт.;

- загальну вартість обладнання 2 628 000 грн., в т.ч. ПДВ 20% 438 000 грн.;

- строк оплати поставленого обладнання: 50% передоплата, решта 50% оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів.

- строк поставки 27.11.2019р.

- дату поставки, якою вважається дата, указана в товаротранспортній і/або видатковій накладній з відміткою покупця про отримання товару.

17.07.2019р. позивачем виставлено рахунок-фактуру №СФ 002276 на здійснення передоплати за поставку обладнання на суму 1 314 000 грн.

25.07.2019р. відповідачем здійснено передоплату у розмірі 1 314 000 грн., що підтверджується відомостями банківської виписки АТ «Таскомбанк» №БВ-0000275 за 25.07.2019р.

01.11.2019р. на виконання умов договору та специфікації №2 на підставі видаткової накладної №РН-0000515 від 01.11.2019р. та товарно-транспортної накладної № РН-0000515 від 01.11.2019р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято обладнання (кришка ковша ч.КК5.729.00А СБ, 1 шт.) на суму 876 000 грн.

01.11.2019р. позивачем виставлено рахунок №СФ-002443 на здійснення оплати за поставку обладнання на суму 876 000 грн.

02.12.2019р. на виконання умов договору та специфікації №2 на підставі видаткової накладної №РН-0000528 від 02.12.2019р. та товарно-транспортної накладної № РН-0000528 від 02.12.2019р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято обладнання (кришка ковша ч.КК5.729.00А СБ, 1 шт.) на суму 876 000 грн.

02.12.2019р. позивачем виставлено рахунок №СФ-002496 на здійснення оплати за поставку обладнання на суму 876 000 грн.

22.05.2020р. на виконання умов договору та специфікації №2 на підставі видаткової накладної №РН-0000075 від 22.05.2020р. та товарно-транспортної накладної № РН-0000075 від 22.05.2020р. позивачем поставлено, а відповідачем прийнято обладнання (кришка ковша ч.КК5.729.00А СБ, 1 шт.) на суму 876 000 грн.

22.05.2019р. позивачем виставлено рахунок №СФ-0000175 на здійснення оплати за поставку обладнання на суму 876 000 грн.

Оплата отриманого за договором та специфікацією № 2 товару здійснена відповідачем наступним чином:

- 17.01.2020р. у розмірі 313 000 грн., що підтверджується відомостями банківської виписки № БВ 0000006 за 17.01.2020р. (призначення платежу «оплата за кришку ковша за договором №089ЛО/907 від 12.07.2019р. згідно з рахунком №СФ-002443 від 01.11.2019р. в т.ч. ПДВ 52 166,67 грн.»;

- 20.01.2020р. у розмірі 563 000 грн., що підтверджується відомостями банківської виписки № БВ 0000007 за 20.01.2020р. (призначення платежу «оплата за кришку ковша за договором №089ЛО/907 від 12.07.2019р. в т.ч. НДС 93 833,33 грн.»).

Залишок боргу за товар, поставлений позивачем за договором та специфікацією № 2, складає 438 000 грн.

Оскільки відповідач не розрахувався за поставлене обладнання у повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому останній просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 494 400 грн., 3% річних 9 019,48 грн., пеню 35 618,65 грн.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних мотивів:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище встановлено судом, на виконання умов укладеного між сторонами типового договору №089ЛО/907 від 12.07.2019р. на придбання технологічного обладнання та специфікацій №1 від 12.07.2019р., № 2 від 18.07.2019р. до нього, позивачем поставлено обладнання на загальну суму 2 740 800 грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000031 від 04.03.2020р. та товарно-транспортною накладною №РН-0000031 від 04.03.2020р. (специфікація № 1), видатковою накладною № РН-0000515 від 01.11.2019р. та товаро транспортною накладною №РН-0000515 від 01.11.2019р., видатковою накладною №РН-0000528 від 02.12.2019р. та товаро транспортною накладною №РН-0000528 від 02.12.2019р., видатковою накладною №РН-0000075 від 22.05.2020р. та товаро транспортною накладною №РН-0000075 від 22.05.2020р. (специфікація № 2).

Остаточна оплата за поставлене обладнання, з огляду на умови специфікацій №1 від 12.07.2019р. та №2 від 18.07.2019р., мала бути здійснена відповідачем: за видатковою накладною № РН-0000031 від 04.03.2020р. 03.04.2020р. (специфікація № 1), за видатковою накладною №РН-0000515 від 01.11.2019р. 01.12.2019р., за видатковою накладною № РН-0000528 від 02.12.2019р. 01.01.2020р., за видатковою накладною №РН-0000075 від 22.05.2020р. 21.06.2020р. (специфікація № 2).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, встановлені обставини справи свідчать, що оплата поставленого позивачем обладнання здійснена відповідачем не у повному обсязі, внаслідок чого на момент ухвалення рішення у даній справі розмір боргу відповідача складає 494 400 грн., з яких: 56 400 грн. - за специфікацією №1 від 12.07.2019р. та видатковою накладною №РН-0000031 від 04.03.2020р.; 438 000 грн. - за специфікацією №2 від 18.07.2019р. та видатковою накладною №РН-0000075 від 22.05.2020р.

Посилання відповідача на ненастання строку оплати у зв`язку із невиконанням позивачем умов п. 6.3 договору в частині надання сертифікатів або паспортів якості постачальника або виробника, відхилені судом з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 666 ЦК України якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Одночасно, у п.6.4. договору передбачено, що покупець вправі відмовитись від прийому поставленого обладнання до надання документів, вказаних в п.6.3. договору.

Пунктом 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями, застосування якої під час приймання обладнання за якістю сторони погодили у п. 6.2 договору, визначено, що приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними й особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення по якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Отже, відсутність супровідних документів на товар, в т.ч. сертифікатів або паспортів якості постачальника або виробника, оформлюється відповідним актом та є підставою для встановлення позивачу розумного строку для надання таких документів, а у разі їх ненадання (після спливу встановленого строку) для відмови від договору та повернення товару, або відмови від приймання товару.

Оскільки акт про відсутність сертифікатів або паспортів якості постачальника або виробника (у випадку, якщо постачальник не є виробником) не складався, претензій щодо відсутності певної документації при прийманні обладнання відповідачем не заявлялися та строк для її надання позивачу не встановлювався, відмова від отримання обладнання та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання не здійснювалися, суд дійшов висновку, що свої зобов`язання з поставки обладнання позивач виконав належним чином в т.ч. з урахуванням умов п. 6.3 договору в частині надання сертифікатів або паспортів якості постачальника або виробника.

Окрім того, строк оплати обладнання узгоджений сторонами у специфікаціях №№ 1,2 до договору, які є його невід`ємними частинами, та пов`язується виключно зі спливом 30 календарних днів з моменту поставки, а не з наданням товаросупровідної документації.

Посилання відповідача на відсутність у позивача права вимоги боргу у заявленому розмірі з огляду на визнання позивачем претензій від 05.03.2020р., від 30.03.2020р., від 25.05.2020р. про сплату неустойки на загальну суму 86 397,67 грн. та наявності боргу за специфікацією № 3 у розмірі 37 080 грн. та зарахування цих сум в рахунок боргу відповідача, відхилені судом з огляду на наступне.

У п.7.3. договору сторони погодили, що у випадку порушення строків і обсягів поставок обладнання, постачальник сплачує покупцю неустойку в розмірі 8% від вартості не поставленого в строк обладнання. У випадку порушення строків поставки більше, ніж на 10 календарних днів покупець вправі відмовитись від подальшого прийому і оплати обладнання, а також вимагати повернення раніше сплачених за обладнання сум, які постачальник зобов`язаний повернути протягом трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення покупця, які вважаються отриманими постачальником по закінченню трьох робочих днів з моменту його поставки покупцю на адресу постачальника, вказаному в даному договорі

З огляду на порушення позивачем встановлених у договорі та специфікаціях строків поставки, відповідачем на підставі п.7.3 договору нараховано позивачу неустойку та на адресу останнього направлено відповідні претензії вих.№ 08.02.02/1370 від 05.03.2021р. на суму 9 024 грн. за специфікацією № 1, вих. № 08.02.02/0011 від 30.03.2020р. на суму 6 293,76 грн. за специфікацією № 3 та № 08.06/0017 від 25.05.2020р. на суму 70 080 грн. за специфікацією № 2 з вимогою перерахувати на рахунок відповідача суми неустойки.

У листі вих. №31-6729 від 09.07.2020р. позивач просив відповідача погодити перенесення дебіторської заборгованості: по претензії вих.№ 08.02.02/1370 від 05.03.2021р. на суму 9 024 грн. за специфікацією № 1; по претензії № 08.06/0017 від 25.05.2020р. на суму 70 080 грн. за специфікацією № 2; по рахунку № СФ-002295 від 06.08.2019р. на суму 37 080 грн., претензії вих. № 08.02.02/0011 від 30.03.2020р. на суму 6 293,76 грн. за специфікацією № 3, в рахунок кредиторської заборгованості: по рахунку № СФ 002268 від 16.07.2019р. за специфікацією № 1 у розмірі 56 400 грн.; по рахунку № СФ 0000175 від 22.05.2020р. за специфікацією № 2 у розмірі 438 000 грн.; по рахунку № СФ 0000103 від 24.03.2020р. за специфікацією № 3 у розмірі 2 256 грн., з подальшою можливістю відвантаження металопрокату з ТОВ «Метінвест СМЦ» на суму 374 178,24 грн.

Зі змісту цього листа вбачається наявність дебіторської заборгованості позивача у загальному розмірі 122 477,76 грн. та наявність кредиторської заборгованості відповідача у загальному розмірі 496 656 грн. за специфікаціями №№ 1 - 3, питання щодо чого позивачем запропоновано узгодити шляхом зарахування взаємних грошових вимог на суму 122 477,76 грн. та відвантаження металопрокату з ТОВ «Метінвест СМЦ» на залишкову суму 374 178,24 грн. (що за обставинами даної справи є частиною боргу відповідача за обладнання, яке поставлене позивачем за специфікацією № 2).

Тобто, цей лист є лише пропозицією позивача щодо вирішення спірних питань у такий спосіб та за відсутністю доказів, що підтверджують прийняття її відповідачем з доведенням до відома позивача про таке прийняття чи укладення будь якої письмової угоди щодо такого врегулювання взаємних вимог (щодо припинення взаємних зобов`язань сторін повністю або у певній частині), не свідчить про досягнення між сторонами згоди щодо них та не породжує жодних правових наслідків.

Саме лише визнання позивачем претензій відповідача щодо сплати неустойки за порушення строків поставки позивачем обладнання за специфікаціями №№ 1-3, про що посилається останній, не свідчить про припинення його зобов`язань щодо оплати отриманого обладнання, а їх незадоволення позивачем може бути підставою для звернення відповідача до суду з відповідним позовом у загальному порядку.

Отже, за висновками суду, питання щодо розрахунків за договором залишились неврегульованими та між сторонами існує спір з цього приводу (про що власне свідчить подання позивачем до суду даного позову), а тому посилання відповідача про відсутність у позивача права вимоги боргу у заявленому розмірі є передчасними та не відповідають фактичним обставинам.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 494 400 грн., а отже, і про їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч. 2 ст.551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу положень ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п. 7.2 договору визначено, що у випадку порушення більш, ніж на 30 календарних днів строку оплати обладнання, покупець сплачує пеню у розмірі 0,04% від суми заборгованості за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період.

Водночас, ч.2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що строк оплати поставленого позивачем обладнання настав: за видатковою накладною № РН-0000031 від 04.03.2020р. 03.04.2020р., за видатковою накладною №РН-0000515 від 01.11.2019р. 01.12.2019р., за видатковою накладною № РН-0000528 від 02.12.2019р. 01.01.2020р., за видатковою накладною №РН-0000075 від 22.05.2020р. 21.06.2020р., прострочення відповідача почалось 04.04.2020р., 02.12.2019р., 02.01.2020р. та з 22.06.2020р. відповідно.

Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу 3% річних за загальний період з 02.12.2019р. по 06.11.2020р. на суму боргу за видатковими накладними №РН-0000031 від 04.03.2020р., № РН-0000515 від 01.11.2019р., РН-0000528 від 02.12.2019р. та РН-0000075 від 22.05.2020р. (із врахуванням оплат відповідача) складає 9 019,48 грн., перевірено господарським судом та встановлено, що позивачем не враховано здійснення відповідачем передоплати та неправомірно нараховано 3% річних на суму 876 000 грн. за накладною № РН-0000528 від 02.12.2019р.

Тому, господарським судом самостійно, із врахуванням вірно визначеного періоду нарахування та суми заборгованості, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, здійснено розрахунок 3% річних та встановлено, що розмір 3% річних за загальний період з 02.12.2019р. по 06.11.2020р. становить 8 246,58 грн., з яких:

- за видатковою накладною №РН-0000031 від 04.03.2020р.: 996,66 грн. (в межах позовних вимог), які нараховані за період з 04.04.2020р. по 06.11.2020р. на суму 56 400 грн.;

- за видатковою накладною №РН 0000515 від 01.11.2019р.: 1 685,17 грн., з яких: 1654, 43 грн., які нараховані за період з 02.12.2019р. по 16.01.2020р. на суму 438 000грн. та 30,74 грн., які нараховані за період з 17.01.2020р. по 19.01.2020р. на суму 125 000 грн.;

- за видатковою накладною № РН-0000528 від 02.12.2019р.: 646,23грн., які нараховані за період з 02.01.2020р. по 19.01.2020р. на суму 438 000 грн.;

- за видатковою накладною №РН-0000075 від 22.05.2020р.: 4 918,52 грн., які нараховані за період з 23.06.2020р. по 06.11.2020р. на суму 438 000 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 8 246,58 грн., а отже, і про їх задоволення.

Розрахунок пені, який здійснений позивачем (із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ), та згідно з яким розмір нарахованої відповідачу пені за загальний період з 02.12.2019р. по 06.11.2020р. складає 35 618,65 грн., перевірено господарським судом та встановлено, що позивачем не враховано вимоги ч.6 ст. 232 ГК України щодо шестимісячного строку нарахування пені за видатковою накладною №РН-0000031 від 04.03.2020р. та не враховано, що порушення строку оплати поставленого обладнання за видатковою накладною №РН-0000528 від 02.12.2019р. тривало менше 30 днів у зв`язку з чим пеня за порушення строків оплати за вказаною накладною відповідно до п.7.3. договору не нараховується.

Тому, господарським судом самостійно, із врахуванням вірно визначеного періоду нарахування, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, здійснено розрахунок пені та встановлено, що розмір пені за загальний період з 02.12.2019р. по 06.11.2020р. становить 28 733,65 грн., з яких:

- за видатковою накладною №РН-0000031 від 04.03.2020р.: 3 951,08 грн., яка нарахована за період з 04.04.2020р. по 04.10.2020р. на суму 56 400 грн.;

- за видатковою накладною №РН 0000515 від 01.11.2019р.: 5 108,47 грн. (в межах заявлених позовних вимог), яка нарахована за період з 02.12.2019р. по 16.01.2020р. на суму 438 000 грн. та за період з 17.01.2020р. по 19.01.2020р. на суму 125 000 грн.

- за видатковою накладною №РН-0000075 від 22.05.2020р.:19 674,10 грн., яка нарахована за період з 23.06.2020р. по 06.11.2020р. на суму 438 000 грн.

Щодо клопотання відповідача, викладеного у відзиві, про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 90% суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання стосовно можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд. При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на тяжке матеріальне становище та зазначає, що м. Маріуполь, де знаходиться підприємство, є населеним пунктом, в якому проводилась антитерористична операція, що значно ускладнило ведення господарської діяльності відповідачем, зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення. Також, з проведенням військових дій у регіоні ускладнилась логістика поставок та збільшились відстані маршрутів перевезення залізничним транспортом, що зумовлює понесення додаткових витрат.

Підприємство є містоутворюючим для міста Маріуполя, та за підсумками 2019р. розмір витрат на оплату праці склав 2 485 849 тис. грн., розмір відрахування на соціальні заходи склав 538 493 тис. грн., що свідчить про соціальну відповідальність підприємства та сплату обов`язкових податків та зборів.

Станом на 31.12.2019р. відповідач отримав збитки у розмірі 5 670 917 тис. грн. відповідно до звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2019р.

Приймаючи до уваги наведені обставини, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати обладнання та термін їх прострочення, з огляду на правове призначення неустойки, яке полягає у стимулюванні боржника до виконання основного грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність у даному випадку підстав для часткового задоволення клопотання відповідача шляхом зменшення розміру пені на 10% до 25 860,28 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 25 860,28 грн.

На підставі ч.1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшення судом розміру пені).

Витрати позивача на правничу допомогу, які згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат складають 24 250 грн., не підлягають розподілу, оскільки останнім не надано доказів їх понесення, а також заяви про намір подати відповідні докази після ухвалення рішення в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України. Відповідно, доводи відповідача про їх необґрунтованість, неспівмірність, викладені у відзиві на позов, не розглядаються судом.

Питання щодо витрат відповідача на правничу допомогу, які згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, складають 14 228,08 грн., не вирішується судом у даному рішенні з огляду на зазначення відповідачем у відзиві про надання документів на підтвердження витрат на правову допомогу у строки, передбачені ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Строй» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, б.1; ідент. код. ЄДР 00191158) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прем`єр Строй» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Флотська, б.200; ідент. код ЄДР 33560280) основний борг у розмірі 494 400 (чотириста дев`яносто чотири тисячі чотириста) грн., пеню у розмірі 25 860 (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 28 коп., 3% річних у розмірі 8 246 (вісім тисяч двісті сорок шість) грн. 58 коп., судовий збір у розмірі 7 970 (сім тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 70 коп.

3. У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 02.07.2021р.

Суддя Л.В. Ніколаєва