РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.08.2021Справа № 905/561/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 363.164,20 грн

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення 416.926,01 грн штрафу за несвоєчасну доставку вантажу (справа № 905/295/21).

Ухвалою Господарського суду Донецької області № 905/295/21 від 31.03.2021 позовні вимоги за залізничними накладними, перевезення вантажу по яким здійснювалось залізничним сполученням від станцій Регіональних філій «Львівська залізниця», «Придніпровська залізниця», «Одеська залізниця», «Південна залізниця», «Південно-Західна залізниця» виділено в самостійне провадження (справа № 905/561/21). Вимоги за залізничними накладними, перевезення вантажів за якими здійснювалось в межах Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», залишені в провадженні № 905/295/21.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 31.03.2021 справу № 905/561/21 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Вказані матеріали надійшли до Господарського суду міста Києва 21.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 905/561/19 від 27.05.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

07.06.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду позовної заяви в новій редакції, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 363.164,20 грн штрафу.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідно до залізничних накладних №36796647, №37004306, №37188232, №36971463, №37282597, №37268422, №37290301, №37290285, №37371275, №37343696, №37348026, №37464971, №37495603, №37520889, №37495496, №37464187, №47609060, №47909494, №47972526, №47937529, №45148152, №45214723, №42197566, №42681288, №42659615, №42713297, №42792044, №42903104, №40100026, №40013732, №40224222, №40338972, №40231227, №40273229, №40308231, №40330672, №40265225, №40363707, №40424848, №40482234, №40473720, №40473670, №40496853, №40587271, №40624751, №40624728, №40590960, №40591984, №40596587, №40591331, №43863729, №43889153, №43889526, №43889534, №43976059, №43976414, №43994789, №43913607, №44010783, №44044436, №44068005, №44073732, №44076461, №33705351, №33761271, №33765033, №33852021, №33858747, №33897455, №33927443, №34045757, №34059741, №34102210, №34092510, №34093153, №34090290, №34074641, №34120139, №34127167, №34186197, №34183277, №34176099, №34167874, №34146969 відповідач взяв на себе зобов`язання по перевезенню вантажу. Відповідно до Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. У відповідності до ст. 116 Статуту залізниць за несвоєчасну доставку вантажу залізниця сплачує штраф в залежності від кількості діб прострочення. Вантаж за спірними накладними доставлений з простроченням. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 363.164,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 відкрито провадження у справі № 905/561/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.06.2021 було 16.06.2021 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 031 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням АТ «Українська залізниця».

Відповідач ухвалу суду від 14.06.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 22.06.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштових відправлення № 031, а отже відповідач мав подати відзив у строк до 07.07.2021 включно.

30.06.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на підтвердження понесення витрат на надання правової допомоги, у якій просить стягнути з відповідача 9.094,51 грн.

09.07.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 07.07.2021), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на наступне. Сума штрафу за накладною № 33927443 від 03.11.2020 у розмірі 2.933,70 грн розрахована виходячи з невірного тарифу 29.337,00 грн, а слід із суми 28.905,00 грн, оскільки у графі 43 накладної вказано, що позивачу було повернуто надлишково сплачені кошти у розмірі 432,00 грн, тому штраф за цією накладною завищена на 43,20 грн та становить 3.890,50 грн. Також відповідачем виявлено, що у 20 накладних у графі 49 накладних стоїть відмітка про продовження терміну доставки, внаслідок чого штраф завищено на 95.145,90 грн. З огляду на не надання позивачем будь-яких доказів понесення майнових втрат внаслідок прострочення доставки вантажу та того, що прострочення відбулось поза волею відповідача, вважає, що заявлена сума штрафу не може відповідати критеріям розумності та справедливості. Враховуючи викладене просить відмовити у стягненні штрафу в сумі 43,20 грн, відмовити у стягненні штрафу у сумі 95.145,90 грн. та зменшити розмір штрафу до 5% від обґрунтованої суми позову.

Разом з відзивом від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру штрафу до 5% від обґрунтованої суми позову.

27.07.2021 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти викладених у відзиві обставин заперечує. Також позивач заперечує проти зменшення розміру штрафу, зазначаючи про те, що не підтверджено збитковість відповідача - юридичної особи, а не філії; зазначає, що перевезення здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території; єдиною підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань під час проведення антитерористичної операції є сертифікат Торгово-промислової палати України, який відповідачем не поданий.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Українська залізниця» (відповідач) до станцій призначення - «Сартана» Донецької залізниці здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких є ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» (позивач) за наступними залізничними накладними кількістю 84 штуки, що містяться в матеріалах справи №36796647, №37004306, №37188232, №36971463, №37282597, №37268422, №37290301, №37290285, №37371275, №37343696, №37348026, №37464971, №37495603, №37520889, №37495496, №37464187, №47609060, №47909494, №47972526, №47937529, №45148152, №45214723, №42197566, №42681288, №42659615, №42713297, №42792044, №42903104, №40100026, №40013732, №40224222, №40338972, №40231227, №40273229, №40308231, №40330672, №40265225, №40363707, №40424848, №40482234, №40473720, №40473670, №40496853, №40587271, №40624751, №40624728, №40590960, №40591984, №40596587, №40591331, №43863729, №43889153, №43889526, №43889534, №43976059, №43976414, №43994789, №43913607, №44010783, №44044436, №44068005, №44073732, №44076461, №33705351, №33761271, №33765033, №33852021, №33858747, №33897455, №33927443, №34045757, №34059741, №34102210, №34092510, №34093153, №34090290, №34074641, №34120139, №34127167, №34186197, №34183277, №34176099, №34167874, №34146969.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із статтею 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Частиною першою статті 919 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до частини 1 статті 313 Господарського кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно із статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно із статтею 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Абзацами першим, другим і п`ятим статті 23 Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1 і 1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі «Навантаження призначено на число місяць».

Згідно з пунктом 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

За приписами ч. 2 ст. 313 Господарського кодексу України розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною першою статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно із статтею 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/420/2012 від 04.04.2012 нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Реченням другим абзацу першого пункту 8 Правил видачі вантажів (ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 передбачено, що оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної.

Згідно з абзацом другим пункту 8 вказаних Правил датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Календарними штемпелями на залізничних накладних, доданих до позовної заяви, підтверджується, що вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Відповідно до п. 2.9 Правил № 644 у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін:

виконання митних та інших адміністративних правил;

тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці;

необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин;

вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника;

інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Отже, в п. 2.9 Правил № 644 визначено, що строк подовжується якщо буде доведено, що затримка виникла з вини відправника або одержувача, або не з вини залізниці.

Відповідач заперечуючи проти позову зазначив, що у графі 49 наступних накладних є відмітки про подовження терміну доставки: № 33761271, № 33858747, № 34127167, № 334146969, № 36796647, № 36971463, № 37004306, № 37290285, № 37290301, № 37343696, № 37348026, № 37464971, № 37520889, № 4Е+07, № 42792044, № 440678005, № 44073732, № 51395028.

Відповідно до п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

Згідно з п. 4 вказаних Правил комерційні акти складаються на місцях загального користування - у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу; при вивантаженні на місцях незагального користування - у день здачі вантажу одержувачу, а тому у цьому разі перевірка повинна здійснюватись до вивантаження або в процесі вивантаження чи зразу ж після нього. У разі перевірки маси вантажу зважуванням на вагонних вагах, якщо маса тари приймається за трафаретом на вагоні, комерційний акт складається в день зважування вагона з вантажем; якщо маса тари вагона визначається зважуванням його після вивантаження, комерційний акт складається в день зважування порожнього вагона; на вантаж, що перебуває у дорозі - у день виявлення обставин, що підлягають оформленню комерційним актом. У разі неможливості скласти комерційні акти в указані терміни вони складаються у всіх випадках не пізніше наступної доби.

Отже, наведені норми покладають обов`язок на відповідача у разі настання обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, скласти комерційні акти чи акти загальної форми, в залежності від обставин, та внести про даний факт відповідні відомості до накладної, незалежно від стану перевізного процесу.

При цьому відповідно до п. 4.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 у разі складання акта в графі 49 «Відмітки залізниці» зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено (наприклад, про нестачу ___місць, про нестачу маси ___кг, про відсутність пломб, тощо).

Однак, із накладних, зазначених відповідачем, вбачається, що причина затримки в них не зазначена та не вказано, що така затримка сталась не з вини залізниці.

Як вбачається зі змісту наведених відповідачем накладних, у кожній із них у графі 49 «Відмітки залізниці», відповідач посилався на акти № 0236 від 26.10.2020, № 4159 від 06.11.2020, № 53658 від 23.11.2020, № 1675 від 25.11.2020, № 4325 від 25.11.2020, № 1277 від 28.10.2020, № 11015 від 30.10.2020, № 6863 від 03.11.2020, № 10746 від 19.11.2020, № 10750 від 19.11.2020, № 10763 від 20.11.2020, № 10770 від 21.11.2020, № 990 від 12.11.2020, № 3310 від 21.11.2020, № 7318 від 24.11.2020, № 11217 від 20.11.2020, № 37309 від 18.11.2020, № 1638 від 17.11.2020, № 68 від 14.11.2020, № 7243 від 20.11.2020, № 617 від 05.11.2020, № 186 від 17.11.2020, № 4325 від 01.11.2020, № 4329 від 02.11.2020.

Проте, відповідачем фактично подано наступні акти загальної форми № 4159 від 06.11.2020, № 1675 від 25.11.2020, № 53658 від 23.11.2020, № 4325 від 25.11.2020, № 11015 від 30.10.2020, № 6863 від 03.11.2020, № 3310 від 21.11.2020, № 7318 від 24.11.2020, № 11217 від 20.11.2020, № 1638 від 17.11.2020, № 7243 від 20.11.2020, № б/н від 14.11.2020, № 41725 від 13.11.2020, № 19703 від 14.11.2020, № 4325 від 01.11.2020, № 4329 від 02.11.2020.

Отже, не подано таких актів № 0236 від 26.10.2020, № 1277 від 28.10.2020, № 10746 від 19.11.2020, № 10750 від 19.11.2020, № 10763 від 20.11.2020, № 10770 від 21.11.2020, № 990 від 12.11.2020, № 3310 від 21.11.2020, № 37309 від 18.11.2020, № 68 від 14.11.2020, № 617 від 05.11.2020, № 186 від 17.11.2020, мова про які йде у залізничних накладних.

В усіх, поданих відповідачем актах загальної форми зазначено такі причини їх складення як: перевірка маси вантажу; технічна несправність; комерційна несправність; введення карантинних заходів, які не є підставою для продовження строку доставки вантажу в розумінні п. 2.9 Правил № 644.

Також відповідачем подано повідомлення № 1761 від 25.10.2020, № 0236 від 26.10.2020, № 188 від 26.10.2020, № 9828 від 06.11.2020, № 2952 від 08.11.2020, № 828 від 24.11.2020, № 3168 від 28.11.2020, № 2724 від 30.10.2020, № б/н від 30.10.2020, № 5655 від 10.11.2020, № 8719 від 09.11.2020, № б/н від 10.11.2020, № 1371 від 15.11.2020, № б/н від 23.11.2020, № 3421 від 20.11.2020 про технічну несправність, ремонт або технічне обслуговування вагонів, про приймання вантажних вагонів, які не можуть бути прийняті судом як належні докази, оскільки правилами перевезення визначено, що обставини які дають право залізниці на продовження строку доставки вантажу підтверджуються складеними актами загальної форми.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що Правилами № 644 чітко встановлені випадки (причини) коли збільшується термін доставки вантажу, наявність лише відмітки у графі 49 накладної не дає право залізниці на збільшення строку доставки вантажу.

Слід звернути увагу на те, що вантаж відповідачем прийнятий до перевезень без будь-яких зауважень до технічного стану вагонів.

Подані відповідачем повідомлення та акти загальної форми, відповідно до п. 2.9. Правил № 644 не є належним та допустимим доказом того, що затримка вантажу виникла не з вини залізниці, або з вини одержувача чи відправника вантажу.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав, що дають відповідачу право на продовження строку доставки за спірними накладними відповідно до п. 2.9 Правил № 644.

Стосовно посилань відповідача на невірність нарахування штрафу за накладною № 33927443 виходячи із помилково зазначеної провізної плати 29.337,00 грн, а слід враховувати розмір 28.905,00 грн, оскільки в графі 43 накладної зазначена сума 432,00 грн, яка є помилково повернутим розміром провізної плати суд відзначає наступне

За приписами ст. 116 Статуту залізниць України штраф обраховується у відповідному відсотковому відношенні від суми провізної плати, яка вказана у п. 31 накладної (додаток № 3 до Правил оформлення перевізних документів).

Відповідно до п. 5.1 Правил оформлення перевізних документів заповнення накладної на станції призначення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил.

Згідно з додатком 3 до цих Правил у графі 43 вносяться - інші платежі на станції призначення, що заповнюється залізницею.

Тобто на станції призначення залізниця може стягнути інші платежі - охорона, супроводження вантажів, до яких провізна плата, яка вноситься у графу 31 накладної не відноситься, оскільки це різні платежі, крім того, провізна плата стягується у момент відправлення та зазначається у накладної (графа 31»), а інші платежі стягуються на станції призначення.

Із зазначеного слідує висновок, що зазначена в графі 43 накладною № 33927443 сума 432,00 грн є іншими платежами на станції призначення, а не як вважає відповідач помилково повернутою сумою, у зв`язку з чим, позивачем штраф нарахований вірно.

Згідно поданого позивачем розрахунку за спірними накладними штраф нараховано в сумі 363.164,20 грн.

Судом перевірено та визнано обґрунтованим наведений позивачем розрахунок розміру штрафу за несвоєчасну доставку вантажу залізницею.

Відповідач подав заяву про зменшення розміру штрафу до 5% від обґрунтованої суми позову. В обґрунтування відповідач посилається на те, що практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Проведення АТО значно ускладнило транспортне сполучення. Також зазначає, що проведення АТО суттєво вплинуло на фінансове становище регіональної філії «Донецька залізниця» та за підсумками роботи за 2020 рік збиток становить 1557269 тис. грн., прибуток відсутній.

Позивач в свою чергу у поданій відповіді на відзив звертає увагу, що перевезення вантажу за спірними правовідносинами на його адресу здійснювались виключно на підконтрольній українській владі території. При цьому, ділянка між ж.д. станціями Волноваха-Камиш-Зоря має протяжність усього 84 км і є лише частиною маршруту перевезення вантажу від станції вантажовідправника до ст. Сартана (ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь»), в той час як, увесь маршрут перевезення складає набагато більший шлях - 734, 653, 616, 683, 1324, 1135, 1104 км і т.д. Інша більша частина залізничного шляху є задовільною та придатною для безперешкодної експлуатації. На переконання позивача, відповідач, намагаючись уникнути відповідальності, наводить факти, які не відповідають дійсності.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст.ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо доводів відповідача про ускладнення перевезень у зв`язку з проведенням антитерористичної операції слід зазначити наступне.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» введено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводиться антитерористична операція.

У подальшому на виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014, в який внесено зміни розпорядженням Кабінету Міністрів України № 128-р від 18.02.2015, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких у т.ч. включено м. Донецьк.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» також встановлено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

При цьому, як свідчать матеріали справи відповідачем не був наданий відповідний сертифікат ТПП України, який би міг бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання щодо своєчасної доставки вантажу.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідачем зобов`язання по своєчасній доставці вантажу не виконані належним чином без поважних причин.

Крім того, відповідно до складених актів загальної форми вбачається, що несвоєчасна доставка вантажу не пов`язана з залізничними коліями, що проходять на території Донецької області або з проведенням АТО.

Перевезення вантажу за яким виникли спірні правовідносини на адресу позивача здійснювались виключно на підконтрольній території України. Більш того, про наявність вищенаведених обставин відповідачу було відомо під час укладення відповідних договорів №1/27 від 22.11.2016 про експлуатацію залізничного під`їздного шляху ПрАТ «МК «Азовсталь» і № ДФ/10020 від 28.12.2015 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Стосовно звіту Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» за 2020 рік, який на думку відповідача свідчить про понесення значних збитків залізницею, то суд зазначає, що цей звіт стосується діяльності певної регіональної філії, яка не є юридичною особою, при цьому заходи відповідальності за допущені порушення взятих зобов`язань застосовуються до головного підприємства (АТ «Укрзалізниця»).

До того ж економічна ситуація в країні, в рівній мірі впливає на фінансове становище обох контрагентів.

Отже, суд вважає, що відповідач не довів поважності причин невиконання зобов`язання з урахуванням інтересів обох сторін, наявності виняткових обставин для зменшення штрафних санкцій; не навів доводів щодо неспівмірності штрафу розмірам збитків позивача, заінтересованості кредитора (позивача) у стягненні штрафу. У той час, як правопорушення зазначеного характеру (несвоєчасна доставка вантажу) з боку АТ «Укрзалізниця» не є виключенням, а має системний характер, про що свідчать численні судові спори з подібних правовідносин між тими самими сторонами.

З огляду на викладене, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 5%.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Таким чином, позов Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» обґрунтований та підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно розподілу витрат позивача на правову допомогу в розмірі 9.094,51 грн слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

29.03.2018 між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнська адвокатська допомога» (адвокатське об`єднання) та позивачем (клієнт) укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180329/АЗСТ (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу (юридичні послуги) з питань, що виникають у процесі господарської діяльності клієнта в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Зміст, умови та строки виконання покладених клієнтом на адвокатське об`єднання завдань узгоджується сторонами шляхом укладення додаткових угод до цього договору (п. 1.2 договору).

Додатковою угодою № 218 від 15.10.2020 вартість послуг за виконання покладених клієнтом на адвокатське об`єднання завдань складає 5.000,00 грн без ПДВ на місяць. Також сторонами продовжено дію договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 180329/АЗСТ від 29.03.2018 до 31.12.2021.

Додатковою угодою № 238 від 05.02.2021 сторонами визначено порядок оплати юридичних послуг (гонорару) адвокатського об`єднання за надання юридичних послуг (правової допомоги) у спорі про стягнення з Акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця на користь ПрАТ МК «Азовсталь» штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 416.926,01 грн. Адвокатське об`єднання зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта у суді будь-якої ланки на території України, в тому числі у Верховному Суді.

Так, вказаною додатковою угодою сторонами було встановлено перелік та вартість послуг.

Згідно п. 3.1 додаткової угоди № 238 від 05.02.2021 сторони узгодили, що оплата послуг здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів після підписання сторонами акту надання послуг (акту прийому-передачі наданих послуг) і отримання клієнтом рахунків від адвокатського об`єднання.

Відповідно до акту № 1 від 10.03.2021 приймання-передачі наданих послуг за додатковою угодою № 238 від 05.02.2021, адвокатським об`єднанням надано, а клієнтом прийнято юридичні послуги (правову допомогу) відповідно, вартістю послуг - 9.094,51 грн.

Винагорода сплачена позивачем адвокатському об`єднанню в розмірі 9.094,51 грн, що підтверджується платіжним дорученням № від 26.03.2021.

Підтвердженням того, що Костікова Оксана Олександрівна є адвокатом свідчить свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія № 3495 від 14.07.2010.

Враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування адвокатському об`єднанню коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, господарський суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача на правничу допомогу покладаються на відповідача повністю в сумі 9.094,15 грн.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ) 363.164 (триста шістдесят три тисячі сто шістдесят чотири) грн 20 коп штрафу, 5.447 (п`ять тисяч чотириста сорок сім) грн 46 коп. витрат по сплаті судового збору, 9.094 (дев`ять тисяч дев`яносто чотири) грн 15 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя В.В.Сівакова