Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/227/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Матейко І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз"

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"

про стягнення заборгованості в сумі 48068007 грн 05 к.

за участю:

від позивача: Данилюк Галина Йосипівна,

від відповідача: ОСОБА_1

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" із позовною заявою до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу в сумі 18537700 грн 56 к.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

26.03.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 26.04.2021, яке суд постановив відкласти на 20.05.2021.

05.05.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву вх.№6445/21, який суд прийняв до розгляду.

20.05.2021 суд постановив продовжити підготовче провадження на 30 днів до 26.06.2021 та відкласти підготовче засідання у справі на 09.06.2021.

09.06.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 21.07.2021.

10.06.2021 відповідач подав заяву вх.№8808/21 щодо розміру компенсації та штрафних санкцій, яку суд прийняв до розгляду.

До початку розгляду справи по суті представник позивача подала заяву вх.№ 11976/21 від 21.07.2021 про зменшення розміру позовних вимог на суму основної заборгованості у зв"язку із сплатою суми боргу. У підготовчому провадженні позивач неодноразово змінював суму позовних вимог; остаточна становить предмет позову та складається із 225520 грн 16 коп. - пені, 44979 грн 00 коп. - 3% річних, 73510 грн 26 коп. - інфляційних нарахувань та 27717418 грн 54 коп. - компенсації за нездійснення припинення (обмеження) споживання (відбору) природного газу.

21.07.2021 відповідач подав письмові пояснення по суті спору вх.№113/21, які суд приєднав до матеріалів справи; додаткові докази, у прийнятті яких суд відмовив (ухвала від 21.07.2021); заяву про закриття провадження у частині позовних вимог в сумі 19 781178 грн 13 коп. основного боргу вх.№ 11974/21 в задоволенні якої суд відмовив, у зв"язку із зменшенням позовних вимог на цю ж суму, про що постановив протокольну ухвалу.

В судовому засіданні 21.07.2021 суд оголосив перерву до 27.07.2021 за наслідком якого оголосив перерву до 03.08.2021.

03.08.2021 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позивач мотивував позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов"язань щодо оплати за отримані послуги з розподілу природного газу, у зв"язку з чим виникла заборгованість. Через відсутність графіка погашення заборгованості та договору про її реструктуризацію, позивач направив повідомлення про припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу (відповідачу). Оскільки відповідач самостійно не відключився від газових мереж у вказані у повідомленні строки, позивач вимагав від споживача крім оплати послуги розподілу природного газу, пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, сплати компенсації за нездійснення припинення (обмеження) споживання (відбору) природного газу, яка розрахована за формулою, визначеною п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем.

Позиція відповідача.

ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" щодо задоволення позовних вимог заперечило з таких підстав:

- згідно Статуту ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" надає послуги з теплопостачання населенню, навчальним, лікувальним та іншим бюджетним установам;

- відсутня вина відповідача у виникненні заборгованості, оскільки оплата послуг залежить від надходження коштів від населення за споживання тепла;

- запровадження карантинних обмежень у зв"язку із спалахом захворюваності на Сovid-19;

- згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (Сovid-19)" встановлена заборона на відключення населення від житлово-комунальних послуг;

- відповідач має статус захищеного споживача, якому відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", надано гарантію на відключення його від споживання газу в останню чергу;

- самостійно не може здійснювати погашення заборгованості, оскільки оплата за послуги з розподілу природного газу здійснюється автоматично шляхом перерахування з рахунків із спеціальним режимом використання грошових коштів на рахунки постачальника природного газу та Оператора ГРМ.

Обставини справи, встановлені судом.

01.04.2016 Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" та ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" уклали Договір розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), шляхом подання останнім Заяви-приєднання №0942039MIMAT016 до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 (далі Договір).

Відповідно до пунктів 2.1 та 2.2 Договору, за цим Договором Оператор ГРМ (АТ "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз") зобов`язується надати Споживачу (ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго") послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначеному цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається Оператором ГРМ та споживається Споживачем на межі балансової належності об`єкта Споживача здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по Споживачу здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ та Споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних мереж та цим Договором (п. 5.1 та п. 5.2 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

За змістом п. 6.6 Договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановлених Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до Кодексу газорозподільних систем (п. 6.8 Договору).

Матеріали справи свідчать, що за період з листопада 2020 року по січень 2021 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 18787931 грн 48 коп., що підтверджується актами наданих послуг, підписаних без застережень обома сторонами (а.с. 28-30).

Відповідач не виконував свої зобов`язання щодо оплати за надані послуги з розподілу газу в повному обсязі, у зв"язку з чим виникла заборгованість (станом на дату подання заяви про збільшення розміру позовних вимог за період лютий 2021 року - квітень 2021 року) у сумі 19781178 грн 13 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) №76003.1-Кл-206-0121 від 13.01.2021 у зв"язку із несвоєчасною та/або неповною оплатою послуг згідно з умовами договору розподілу природного газу, яку останній отримав 13.01.2021 за вх.№94/07. Позивач вимагав до 15 січня 2021 року самостійно відключити від газових мереж газоспоживання (обмежити газоспоживання до рівня нуль тис. куб. м. на добу) і підготувати до пломбування газоспоживне обладнання всіх об"єктів ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" та зазначив, що у разі її невиконання підприємству може бути припинено (обмежено) транспортування (розподіл) газу в примусовому порядку з 19 січня 2021 року.

04.02.2021 позивач на адресу відповідача направив вимогу №76003.1 - Сл-1018-0221 (вх.№340/07 від 04.02.2021) про сплату компенсації відповідно до п.п.8 п.7.4 розділу VII договору за неприпинення споживання природного газу із рахунком на оплату та розрахунком компенсації.

У зв`язку з тим, що пред`явлена вимога не була задоволена в добровільному порядку, позивач звернувся з позовом до суду і просив (з урахуванням змінених позовних вимог) стягнути з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 225520 грн 16 коп. - пені, 44979 грн 00 коп. - 3% річних, 73510 грн 26 коп. - інфляційних нарахувань та 27717418 грн 54 коп. - компенсації за нездійснення припинення (обмеження) споживання (відбору) природного газу.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту (ч. 4 ст. 179 ГК України).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Взаємовідносини операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015р. (далі - Кодекс ГРС). Крім цього, правові засади функціонування ринку природного газу України визначає Закон України "Про ринок природного газу" № 329-VIII від 09.04.2015р. (далі Закон України "Про ринок природного газу"). Цей Закон заснований на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками. Договір розподілу природного газу є публічним.

З вищевикладеного вбачається, що за своїм правовим характером договір розподілу природного газу є публічним договором про надання послуг.

Положеннями Закону України "Про теплопостачання" №2633-IV від 02.06.2005р. визначено основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та поширено сферу дії Закону на врегулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Статтею 1 зазначеного вище Закону передбачено, що виробництво теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з перетворенням енергетичних ресурсів будь-якого походження, у тому числі альтернативних джерел енергії, на теплову енергію за допомогою технічних засобів з метою її продажу на підставі договору; постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку (ч. 1 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання").

Положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.

На виконання вимог ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 18.06.2014р. №217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок №217).

Положеннями Порядку №217, чинного на час існування спірних правовідносин, визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів як з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії, так і оператором газорозподільної системи.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 та ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

Пункт 6 ст.231 ГК України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобов"язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов"язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат.

Позивач керуючись положеннями ст.625 ЦК України, за порушення грошового зобов"язання нарахував відповідачу інфляційні втрати в сумі 73510 грн 26 коп. за період березень 2021 року - квітень 2021 року.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем інфляційних втрат за вказаний період, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" перевищують суму інфляційних втрат заявлену позивачем до стягнення та становлять 104293 грн 78 коп., відтак суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог в сумі 73510 грн 26 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення 3% річних.

Позивач також керуючись положеннями ст.625 ЦК України, за порушення грошового зобов"язання нарахував відповідачу 44979 грн 00 коп. 3 % річних за період з 11.03.2021 -14.05.2021.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем 3% річних, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" становлять 44343 грн 64 коп. та належать до задоволення. В частині стягнення 635 грн 36 коп - 3% річних суд відмовляє, оскільки позивач при їх розрахунку, не врахував положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені.

Позивач керуючись положеннями статтей 216, 230, 231 ГК України, ст. 546 ЦК України, на підставі п. 8.2 Договору, відповідно до якого , у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, нарахував відповідачу пеню за період з 11.03.2021-14.05.2021 в сумі 225520 грн 16 коп.

Суд перевірив правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" становить 192155 грн 78 коп. та належить до задоволення. В частині стягнення 33364 грн 38 коп - пені суд відмовляє, оскільки позивач при її розрахунку, не врахував положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

У відзиві на позовну заяву та судових засіданнях, представник відповідача просив суд зменшити розмір пені на 95%, посилаючись на те, що позивач не вказав обставин про наявність в нього збитків внаслідок здійснення несвоєчасних розрахунків, складне матеріальне становище підприємства, а також погашення основної заборгованості за розподіл природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Приписами частини ч. 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Крім цього, згідно ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України з урахуванням наведених положень норм процесуального законодавства щодо загальних засад господарського судочинства дають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними і застосовуються за визначених умов та на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення санкцій.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини, враховуючи баланс інтересів сторін та їх фінансовий стан, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов`язання, суд відмовляє в задоволенні заяви про зменшення пені на 95%.

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що підприємство не може здійснювати погашення заборгованості, оскільки оплата за послуги з розподілу природного газу здійснюється автоматично шляхом перерахування з рахунків із спеціальним режимом використання грошових коштів на рахунки постачальника природного газу та Оператора ГРМ згідно постанови КМУ №217 від 18.06.2019р. та алгоритму розподілу коштів, встановленого Регулятором, а тому нарахування штрафних санкцій є безпідставним, з огляду на таке.

Виробництво та (або) постачання теплової енергії є різновидами господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою створення теплової енергії шляхом перетворення енергетичних ресурсів, у тому числі природного газу, та її подальшого надання споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілу теплової енергії на підставі укладених із споживачами договорів.

Головним завданням ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для потреб бюджетних організацій та інших (госпрозрахункових) підприємств, надання послуг централізованого опалення для населення міста та постачання гарячої води для усіх категорій споживачів.

Пунктом 3.1 Статуту ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", розміщеного на офіційному вебсайті підприємства передбачено, що підприємство створено з метою здійснення в інтересах територіальної громади міста Івано-Франківська діяльності щодо надання якісних послуг фізичним і юридичним особам із централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води, отримання прибутку.

З огляду на предмет господарської діяльності відповідача, до спірних правовідносин належить застосовувати положення Закону України "Про теплопостачання" при визначенні порядку розрахунків за теплову енергію, для виробництва якої використовується природний газ як енергоресурс.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що оплата наданих позивачем послуг з розподілу природного газу здійснювалася відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014 №217, чинної до 25.07.2021.

Аналіз положень Порядку №217, дозволяє дійти висновку, що ним визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу та оператором газорозподільної системи, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу).

Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.

Таким чином, визначений Порядком №217 алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника чи оператора газорозподільної системи у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.

Крім цього, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 8.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої ст. 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.

Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за нездійснення припинення (обмеження) споживання (відбору) природного газу.

Позивач керуючись п.п. 8 п.7.4 Договору та п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС, відповідно до яких, якщо внаслідок несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за договором розподілу природного газу Оператор ГРМ не здійснив припинення (обмеження) розподілу природного газу споживачу-боржнику через відмову в доступі до об`єкта споживача або на письмову вимогу Оператора ГРМ споживач самостійно не обмежив чи не припинив споживання (відбір) природного газу з ГРМ, Оператор ГРМ має право вимагати від споживача, крім оплати послуги розподілу природного газу, сплати компенсації, яка вираховується за формулою передбаченою Кодексом ГРС, нарахував відповідачу компенсацію в сумі 27717418 грн 54 коп.

Розглянувши вказану вимогу позивача, суд виходить із того, що згідно зі ст. 4 ЦК України Кодексу основу цивільного законодавства України становить Конституція України (ч. 1); основним актом цивільного законодавства України є Кодекс; актами цивільного законодавства є також інші закони України, що їх ухвалено відповідно до Конституції України та Кодексу (абз. 1, 2 ч. 2) та постанови Кабінету Міністрів України (ч. 4).

Відповідно до п. 33 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" ринок природного газу - це сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Суб`єктами ринку природного газу виступають оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач (п. 39 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу").

Згідно з п. 35 ч. 1 ст. 1 Закону розподіл природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Хоча розподіл природного газу не включає в себе постачання природного газу, разом з тим, з огляду на встановлений Правилами постачання природного газу механізм постачання природного газу можливість фактичної поставки газу споживачу і отримання його споживачем відсутня, без надання послуг з розподілу.

Відповідно до п. 9.1 укладеного між сторонами Договору (положення котрого аналогічні із положеннями п.п. 1 п. 1 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС) Оператор ГРМ має право припинити/обмежити розподіл природного газу Споживачу в порядку та у випадках, передбачених Кодексом ГРС, у тому числі у разі, зокрема, несвоєчасної та/або неповної оплати послуг за цим Договором.

Таким чином, наведені положення умов Договору та Кодексу ГРС надають право позивачу, у випадку наявності заборгованості непобутового споживача за надані послуги, вимагати припинення (обмеження) розподілу природного газу, а у випадку нездійснення останнім цього, вимагати сплати компенсації. При цьому, право на вимогу компенсації виникає лише у випадку невиконання правомірної вимоги про припинення (обмеження) розподілу природного газу, оскільки юридичні наслідки відмови не можуть виникати у випадку неправомірності такої вимоги.

Із офіційного вебсайту ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" вбачається, що підприємство об`єднує 31 котельню, 25 центральних теплових пунктів (ЦТП), 59 індивідуальних теплових пунктів. Постачання тепла здійснюється до 626 багатоквартирних житлових будинків та гуртожитків, 33 об`єктів державного, 59 об`єктів обласного та 132 об`єктів міського бюджету, а також до 229 об`єктів інших юридичних осіб.

Таким чином, суд встановив, що ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" є захищеним споживачем природного газу у розумінні п. 10 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу", оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг фізичним особам освітнім установам, лікувальним закладам та ін. і є виробником теплової енергії для потреб споживачів або підприємств, установ, організацій, враховуючи те, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про ринок природного газу" з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

До загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать: 1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу; 2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів; 3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів; 4) захист здоров`я, життя та власності населення.

Згідно з рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.10.2020 р. №1075 "Про початок опалювального періоду в Івано-Франківській міській територіальній громаді" оприлюдненого у встановленому законом порядку, на ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" покладений обов"язок забезпечити подачу теплоносія на потреби опалення в житловому фонді, закладах охорони здоров"я, освіти, культури, установах і організаціях, підприємствах міста та стабільне проходження опалювального сезону 2020-2021 років.

Відповідно до п.5. ч.3 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2019 № 530-IX, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Отже, суд встановив, що позивач направив відповідачу Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання №76003.1-Кл-206-0121 від 13.01.2021р.в опалювальний період 2020/21 року, коли відповідачу це прямо було заборонено Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)

Також при вирішенні цієї справи, суд бере до уваги таке.

За змістом ст. 3 Закону України "Про ринок природного газу" одним із принципів функціонування ринку природного газу є додержання встановлених технічних норм та норм безпеки.

Згідно з ст. 5 Закону України "Про ринок природного газу" правила про безпеку постачання природного газу встановлюють мінімальні норми безпеки постачання природного газу та повинні визначати, зокрема, заходи, які є обов`язковими до вжиття суб`єктами ринку природного газу (крім споживачів) для забезпечення безпеки постачання природного газу захищеним споживачам.

Так, відповідно до п. 2 та п. 6 глави 8 Правил про безпеку постачання природного газу, затверджених Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості №686 від 02.11.2015р. статус "захищеного споживача" надає такому гарантію на відключення його від споживання газу в останню чергу за умови складення Оператором ГРМ списків споживачів, які підлягатимуть відключенню у разі настання кризової ситуації і відносить "захищеного споживача" до категорії останніх, які підлягатимуть відключенню.

Статтею 6 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що державна політика у сфері теплопостачання базується, зокрема, на принципах забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення технологічної безпеки функціонування систем теплопостачання під час припинення газопостачання; підвищення екологічної безпеки систем теплопостачання.

Згідно з ст. 25 Закону України "Про теплопостачання" теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору, а також норм і правил.

Постановою Кабінету Міністрів України №886 від 13.11.2013р. затверджено Методику визначення технологічного мінімуму споживання природного газу для об`єктів у сфері теплопостачання. Ця Методика застосовується для визначення мінімального рівня використання природного газу об`єктом у сфері теплопостачання незалежно від форми власності, який забезпечує номінальне функціонування підприємства з метою виробництва теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання. Метою визначення технологічного мінімуму споживання природного газу для об`єктів у сфері теплопостачання є недопущення виникнення надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до п. 1-1 Порядку класифікації надзвичайних ситуацій за їх рівнями, затвердженого постановою КМУ №368 від 24.03.2004р. порушенням нормальних умов життєдіяльності визнається відсутність питного водопостачання, водовідведення, електро-, газо- і теплопостачання (в осінньо-зимовий період) та/або така зміна технічного стану житлового будинку (приміщення), внаслідок якої він став аварійним або непридатним до експлуатації, та/або зміна стану території (об`єкта), внаслідок якої проживання населення і провадження господарської діяльності на території (об`єкті) є неможливим.

З аналізу наведених положень чинного законодавства України, вбачається, що ДМП "Івано-Франківськтеплоенерго є "захищеним споживачем" і його відключення від споживання газу допускається в останню чергу та лише за наявності кризової ситуації. В опалювальний період ДМП "Івано-Франківськтеплоенерго ", яке технологічно виробляє теплову енергію з газу, не може не брати газ. Процес відбору газу в опалювальний період не припиняється, змінюється тільки обсяг споживання, в залежності від температури повітря на вулиці. Дії з боку позивача - повідомлення щодо припинення, обмеження газопостачання на котельнях ДМП "Івано-Франківськтеплоенерго", могли мати наслідком припинення подачі тепла та призвести до руйнування внутрішньо будинкових мереж та мереж теплопостачання, призвести до надзвичайних ситуацій техногенного характеру та завдати непоправної шкоди мешканцям м.Івано-Франківська.

Суд зазначає, що з огляду на офіційне оприлюднення і перебування в загальному для користування доступі наведеного вище законодавства України, котре прямо забороняє відключення газу, позивачу було відомо про неможливість вимагати від ДМП "Івано-Франківськтеплоенерго" припинити споживання газу. Однак, матеріалами справи підтверджується, що позивач залишив поза увагою вказані акти та вирішив скористатися правом, котре йому надають норми п. 1, п. 3 гл. 7 розділу VI Кодексу ГРС, а також положення п. 7.4 та п. 9.1 Договору розподілу природного газу.

Відповідно ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч.1). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (ч.2). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч.3).

Положеннями ч. 3 ст. 16 ЦК України передбачено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, враховуючи приписи статті 3 Конституції України, відповідно до яких людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, суд розцінює дії АТ Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" щодо направлення ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" в опалювальний період та за наявності встановленої Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборони, Повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) №76003.1-Кл-206-0121 від 13.01.2020р. як недобросовісне здійснення своїх прав, передбачених п. 9.1 Договору розподілу газу (зловживання правом), оскільки такі дії могли завдати шкоди як ДМП "Івано-Франківськтеплоенерго" (можливість руйнування внутрішньо будинкових мереж та мереж теплопостачання), так і мешканцям м. Івано-Франківська.

Відтак позовна вимога про стягнення компенсації у сумі 27717418 грн 54 коп. до задоволення не належить.

Висновок суду.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 192155 грн 78 коп.- пені, 44343 грн 64 коп. - 3 % річних, 73510 грн 26 коп.- інфляційних втрат.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно приписів ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За поданий позов позивач сплатив судовий збір в сумі 794500 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №91 від 10 березня 2021 року та №191 від 19 травня 2021 року.

Враховуючи зменшення позовних вимог, позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 717639 грн 09 коп.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи клопотання позивача про повернення судового збору, судовий збір в сумі 373578 грн 58 коп. (76860 грн 91 коп. - сплачений в більшому розмірі, ніж встановлений законом, 296717 грн 67 коп. - зменшення позовних вимог) належить до повернення позивачеві, про що суд постановив ухвалу.

Щодо судового збору в сумі 420921 грн 42 коп. сплаченого за позовні вимоги про стягнення 28027428 грн 22 коп. , суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 4655 грн 79 коп. суд покладає на відповідача. Судовий збір в сумі 416265 грн 63 коп. на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" до Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 28061427 грн 96 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго", вул. Б. Хмельницького, буд. 59-А, м. Івано-Франківськ, 76007 (код 03346058) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз", вул. Ленкавського, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76010 (код 03361046) - 192155 (сто дев"яносто дві тисячі сто п"ятдесят п"ять) грн 78 коп.-пені, 44343 (сорок чотири тисячі триста сорок три ) грн 64 коп. - 3 % річних, 73510 (сімдесят три тисячі п"ятсот десять) грн 26 коп.- інфляційних втрат, 4655 (чотири тисячі шістсот п"ятдесят п"ять) грн 79 коп. - судового збору.

В частині позовних вимог про стягнення 33364 (тридцять три тисячі триста шістдесят чотири) грн 38 коп. - пені, 635 (шістсот тридцять п"ять) грн 36 коп. - 3 % річних та 27717418 (двадцять сім мільйонів сімсот сімнадцять тисяч чотириста вісімнадцять) грн 54 коп. компенсації за нездійснення припинення (обмеження) споживання (відбору) природного газу - відмовити.

Судовий збір в сумі 416265 (чотириста шістнадцять тисяч двісті шістдесят п"ять) грн 63 коп. покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 11.08.2021

Суддя Т.В.Максимів