ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" серпня 2021 р. Справа № 911/1556/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватерлінія", 50027, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 36, приміщення 31

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БОР-14", 07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Шолуденка, будинок 14, корпус 2, офіс 3

про стягнення 91 013,55 грн заборгованості за поставлений згідно видаткових накладних товар

суддя Н.Г. Шевчук

без виклику сторін

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ватерлінія" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БОР-14" про стягнення 91 013,55 грн заборгованості за поставлений згідно видаткових накладних товар.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.10.2019 між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленостей щодо поставки та передачі у власність відповідачу сантехнічних виробів, водогрійних та опалювальних обладнань, внаслідок чого постачальник декілька разів надавав покупцю підписаний екземпляр договору, але покупець так і не повернув його зі своїм підписом.

Однак, як зазначає позивач, ТОВ "Ватерлінія" свій обов`язок виконало, передало у власність ТОВ "БОР-14" товар згідно договору та видаткових накладних, проте останнім належним чином не виконано свій обов`язок з оплати, у зв`язку з чим заборгованість складає 91013,55 грн, що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов та інших документів до суду не надав.

Відповідно до частини одинадцятої статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що згідно частини п`ятої статті 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи № 911/1556/21 ухвала господарського суду від 01.06.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: 07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Шолуденка, будинок 14, корпус 2, офіс 3, та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим ухвала суду від 01.06.2021 була повернута відділенням поштового зв`язку із зазначенням причин повернення: за закінченням терміну зберігання.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштового конверта з відміткою "за закінченням терміну зберігання" свідчить, що судове рішення не вручено з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом Київської області.

Разом з тим, 23.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "БОР-14" надійшли заява б/н від 15.06.2021 проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання б/н від 15.06.2021 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Зазначені обставини вказують на обізнаність відповідача про розгляд даної справи Господарським судом Київської області.

Відповідно до частини дев`ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як передбачено частиною четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.06.2021 подані відповідачем заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження суд залишив без задоволення з підстав зазначених в ухвалі.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Приписами частини другої статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Таким чином з наведених норм слідує, що підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Як зазначає позивач, 08.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ватерлінія" та Товариством з обмеженою відповідальністю "БОР-14" було досягнуто домовленості стосовно умов договору поставки, згідно якого позивач, як постачальник, зобов`язується поставити та передати відповідачу, як покупцю, у власність, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити: сантехнічні вироби, водогрійне та опалювальне обладнання (товар).

Однак, як вказує позивач, ним декілька разів направлявся екземпляр договору поставки №2019-34 від 08.10.2019 покупцю, але покупець підписаний екземпляр цього договору не повернув.

Наданий позивачем до матеріалів справи примірник договору поставки № 2019-34 від 08.10.2019 не містять підпису особи з боку покупця, ТОВ "БОР-14", що свідчить про відсутність факту підписання цього договору з боку відповідача.

У зв`язку з чим суд позбавлений можливості дійти висновку, що такий договір поставки №2019-34 від 08.10.2019 дійсно укладений сторонами, на підставі якого у сторін виникли б взаємні права та обов`язки, обумовлені договором.

При цьому, позивач зазначає, що ним виконано свій обов`язок згідно умов договору, передано у власність покупця за період 2020 року товар на загальну суму 296 533,16 грн, що фактично підтверджується видатковими накладними: № 103 від 02.01.2020 на суму 3 149,42 грн, № 65 від 22.01.2020 на суму 4 838,20 грн, № 66 від 22.01.2020 на суму 11 197,77 грн, № 143 від 06.02.2020 на суму 4 745,35 грн, № 144 від 06.02.2020 на суму 9 600,12 грн, № 267 від 28.02.2020 на суму 15 755,97 грн, № 398 від 02.04.2020 на суму 22 523,45 грн, № 438 від 04.05.2020 на суму 26 213,53 грн, № 501 від 06.05.2020 на суму 26 815,02 грн, № 629 від 03.06.2020 на суму 9 505,84 грн, № 765 від 01.07.2020 на суму 14 905,97 грн, № 766 від 01.07.2020 на суму 21 281,16 грн, № 767 від 01.07.2020 на суму 32 129,42 грн, № 1172 від 30.09.2020 на суму 18 944,77 грн, № 1248 від 08.10.2020 на суму 504,40 грн, № 1453 від 30.10.2020 на суму 12 414,59 грн, № 1476 від 03.11.2020 на суму 186,72 грн, № 1753 від 16.12.2020 на суму 20 218,41 грн, № 1754 від 16.12.2020 на суму 30 462,47 грн, № 1816 від 21.12.2020 на суму 11 140,58 грн. Видаткові накладні містять підписи сторін та засвідчені їх печатками.

Однак відповідач свої зобов`язання щодо здійснення розрахунку за отриманий товар в повному обсязі не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 91 013,55грн, яку і просить стягнути позивач.

З метою мирного врегулювання спору позивач направляв на адресу відповідача претензію №1 від 29.03.2021 з вимогою здійснити оплату заборгованості за отриманий товар, однак дана претензія залишена без відповіді, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості з відповідача.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з частиною першою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки перелічені судом видаткові накладні містять найменування товару - сантехнічні вироби, водогрійне та опалювальне обладнання, його кількість, ціну та загальну вартість, суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору поставки.

Згідно з частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга статті 640 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, відповідно до статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

За приписами статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, суд встановив, що між сторонами було укладено договір поставки в спрощений спосіб.

Відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої, другої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено факт поставки позивачем за період 2020 року товару на загальну суму 296 533,16 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень.

Згідно з частинами першою, другою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідачем отриманий товар оплачено лише частково.

Згідно долученого позивачем розрахунку боргу за весь період правовідносин між сторонами (2019-2020 роки) позивачем було поставлено товару на загальну суму 374 437,72 грн, а відповідачем здійснено оплат на загальну суму 283 424,17 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по рахунку ТОВ "Ватерлінія" за сукупний період з 01.10.2019 по 31.12.2020.

Отже, неоплаченим залишився отриманий товар на суму 91 013,55 грн (374 437,72 грн 283 424,17 грн).

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018 року в справі № 911/3685/17.

Матеріали справи містять підписані сторонами акти звірки взаєморозрахунків станом за період 2020 року та за період з 01.01.2021 по 10.03.2021, в яких зазначено, що за даними ТОВ "Ватерлінія" заборгованість ТОВ "БОР-14" становить 91 013,55 грн.

Отже, суд розцінює здійснену відповідачем часткову оплату та підписані уповноваженими особами акти звірки взаєморозрахунків з урахуванням підтвердження інформації, зазначеної в актах, первинними документами, як визнання відповідачем основного боргу.

Суд констатує, що відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати отриманого товару та не спростував належними і допустимими доказами обставин, наведених в обґрунтування позовних вимог. Зокрема із поданого відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження вбачається, що останній клопотав про розгляд даної справи в судовому засіданні з метою надання сторонам часу для вирішення спору мирним шляхом. На що ухвалою суду від 25.06.2021 було повідомлено сторін, що сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (частина друга статті 192 Господарського процесуального кодексу України).

Жодних процесуальних документів, зокрема, заяви про затвердження мирової угоди, мирової угоди до матеріалів справи не надходило.

Як унормовано статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою четвертою статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині першій статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 91 013,55 грн по сплаті поставленого позивачем товару, доказів протилежного відповідачем суду не надано, в зв`язку з чим вимога позивача про стягнення основної заборгованості в розмірі 91 013,55 грн підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Поряд з тим, позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу адвоката.

Як визначено частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правову допомогу адвоката, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, останнім зазначено: 500,00 грн вивчення документів щодо суті спору; 500,00 грн вивчення та аналіз судової практики, підготовка та обґрунтування правової позиції; 500,00 грн консультація клієнта з питань збирання доказів, питань відкриття провадження у справі, порядку і строків розгляду справи, порядку оскарження рішень суду та ухвал з процесуальних питань; 1 500,00 грн складання документів (підготування позову); 2 000,00 грн представництво в суді.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В якості доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу останнім надано: Договір про надання правничої допомоги б/н від 27.04.2021, укладений між ТОВ "Ватерлінія" (Клієнт) та Адвокатським бюро "Олега Попкова"; копію акта № ОУ-0000007 здачі-передачі робіт (надання послуг) від 29.04.2021 на загальну вартість послуг 3 000,00 грн; копію платіжного доручення № 957 від 24.05.2021 на суму 3 000,00 грн, з якого вбачається сплата клієнтом (позивачем) Адвокатському бюро 3 000,00 грн.

Відповідно до умов укладеного договору про надання правничої допомоги клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а саме: вивчення документів щодо суті спору; вивчення та аналіз судової практики, підготовка та обґрунтування правової позиції; консультація клієнта з питань збирання доказів, питань відкриття провадження у справі, порядку і строків розгляду справи, порядку оскарження рішень суду та ухвал з процесуальних питань; складання документів (підготування позовної заяви); представництво клієнта по справі за позовом клієнта до ТОВ "БОР-14" про стягнення коштів (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 3.1.4 вказаного договору на клієнта покладено обов`язок оплачувати правову допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.

Вартість винагороди (гонорару) складає загалом 5 000,00 грн, а саме: 500,00 грн вивчення документів щодо суті спору; 500,00 грн вивчення та аналіз судової практики, підготовка та обґрунтування правової позиції; 500,00 грн консультація клієнта з питань збирання доказів, питань відкриття провадження у справі, порядку і строків розгляду справи, порядку оскарження рішень суду та ухвал з процесуальних питань; 1 500,00 грн складання документів (підготування позову); 2 000,00 грн представництво в суді. Оплата за даним договором здійснюється протягом 5-ти календарних днів з моменту підписання договору. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної із сторін (пункти 4.1, 4.2, 4.4 договору).

Згідно з актом № ОУ-0000007 здачі-передачі робіт (надання послуг) від 29.04.2021 адвокатом за договором про надання правничої допомоги б/н від 27.04.2021 була надана позивачу правова допомога на загальну суму 3 000,00 грн, яка полягає у наступних послугах: вивчення документів щодо суті спору - 500,00 грн; вивчення та аналіз судової практики, підготовка та обґрунтування правової позиції - 500,00 грн; консультація клієнта з процесуальних питань 500,00 грн; складання документів процесуального характеру (підготування позову) 1 500,00 грн.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, обсяг наданої правової допомоги, документально підтвердженої, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн є обґрунтованими і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БОР-14" (07301, Київська область, Вишгородський район, місто Вишгород, вулиця Шолуденка, будинок 14, корпус 2, офіс 3, код 41937300) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ватерлінія" (50027, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 36, приміщення 31, код 32974279) заборгованість в сумі 91 013 (дев`яносто одну тисячу тринадцять) грн 55 коп, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору та 3 000 (три тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись із змістом судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Г. Шевчук

Рішення складено та підписано: 11.08.2021