УХВАЛА

19 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 911/1560/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Логістік» - Письмак О.В., адвокат (ордер від 19.08.2021),

відповідача - приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» - Гучок В.В., адвокат (ордер від 05.08.2021),

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Логістік»

на рішення господарського суду Київської області від 01.03.2021 (суддя Ярема В.А.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 (головуючий суддя: Поляк О.І., судді: Кропивна Л.В., Руденко М.А.)

у справі № 911/1560/19

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Логістік» (далі - ТОВ «Альянс Логістік»)

до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»)

про визнання незаконним та скасування рішення, скасування оперативно -господарської санкції,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Альянс Логістік» звернулося до господарського суду Київської області з позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» про визнання незаконним та скасування рішення комісії відповідача з розгляду акта про порушення від 29.11.2018 № К040945, що оформлене протоколом від 22.05.2019 № 044, скасування оперативно - господарської санкції у розмірі 431 276,64 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 01.03.2021 у справі № 911/1560/19, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалені місцевим та апеляційним господарськими судами судові рішення зі справи мотивовані, зокрема, тим, що: відповідачем доведений факт порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) позивачем та наявність підстав для нарахування позивачу вартості необлікованої електричної енергії; акт про порушення від 29.11.2018 № К040945 підписаний уповноваженими представниками приватного акціонерного товариства «Київобленерго» у складі трьох осіб, а також директором ТОВ «Альянс Логістік» Гулак Н.Д., підпис якої скріплений печаткою названого Товариства; позивачем не надано доказів на підтвердження того, що директор позивача не могла перебувати у м. Бориспіль (за місцезнаходженням об`єкта) станом на час проведення перевірки або перебувала в іншому місці; перебування на об`єкті позивача особи, яка має доступ до закритих приміщень позивача, допустила представників відповідача на об`єкт для проведення перевірки, свідчить про те, що така особа не може вважатися неуповноваженою; позивачем не доведено втрату або викрадення печатки підприємства, якою скріплений підпис директора на спірному акті; представник позивача надав заперечення проти акта про порушення від 29.11.2018 № К040945, проте вони ґрунтувалися на тому, що підприємство не здійснює підприємницької діяльності, яка б потребувала використання великої кількості електроенергії, тому споживач не втручався у цілісність спірної пломби, проте жодних заперечень щодо надання паспортних даних на всі струмоприймачі або доступу до всіх приміщень представникам відповідача споживачем не надано; доказів надання відповідачу паспортів струмоприймачів або звернення з метою контрольного вимірювання позивачем суду не надано; згідно з актом у представників постачальника була відсутня можливість потрапити в усі приміщення та зробити заміри при максимальному навантаженні, що є обґрунтованою підставою для застосування коефіцієнта 0,75 відповідно до положень Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, яка затверджена постановою НКРЕ від 04.05.2006 № 562 (далі - Методика); обґрунтованим є застосування в розрахунку саме договірної потужності, з огляду на відсутність паспортних даних на все електрообладнання та можливості потрапити в усі приміщення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції і постановою суду апеляційної інстанції, 17.06.2021 (згідно з поштовим штемпелем на конверті) ТОВ «Альянс Логістік» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило зазначені судові рішення зі справи скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційну скаргу, з посиланням на приписи пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 906/941/18, від 10.04.2018 у справі № 906/585/17, від 06.02.2020 у справі № 911/2624/18 щодо застосування частини 12 підпункту 5.5.5 пункту 5.5 параграфу V, підпункту 8.2.5 пункту 8.2 параграфу VIII ПРРЕЕ, частини 2 підпункту 2.1, підпунктів 2.4, 2.5 пункту 2 Методики.

Ухвалою Верховного Суду від 14.07.2021, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі, розгляд касаційної скарги призначено на 19.08.2021.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційне провадження щодо розгляду цієї скарги здійснюється з урахуванням положень ГПК України у редакції від 08.02.2020.

Згідно з приписами статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Дослідивши доводи касаційної скарги, зміст судових рішень у їх контексті та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 911/1560/19 на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 № 925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 № 910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15 та 13.09.2017 у справі № 923/682/16.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Щодо доводів касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених ним постановах Верховного Суду, то Суд зазначає таке.

Так, у справі № 906/941/18 (постанова Верховного Суду від 17.02.2020), на яку посилається скаржник, розглянутий спір за позовом Підприємства до акціонерного товариства «Житомиробленерго» про визнання незаконним та скасування рішення комісії відповідача у цій справі, оформленого протоколом про нарахування Підприємству недоврахованої електричної енергії.

Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову в позові, Верховний Суд, зокрема, погодився з висновком суду попередньої інстанції про те, що акт про порушення складений у присутності уповноважених представників Підприємства (споживача електричної енергії), оскільки: під час проведення технічної перевірки представниками відповідача було виявлено порушення позивачем ПРРЕЕ, яке полягає у самовільному зриві пломби енергопостачальної організації, установленої у місцях вказаних у акті про пломбування, про що складено акт про порушення; акт підписаний з боку споживача електриком Яворським В.В. та в.о. механіка Курпійчуком В.І.; особи, які підписали акт про порушення - Яворський В.В. та Курпійчук В.І., перебували (на час перевірки) у трудових відносинах з позивачем, що підтверджується матеріалами справи, мали доступ до приміщень позивача, допустили представників відповідача до перевірки; Яворський В.В. працював на Підприємстві електриком, на якого згідно з робочою інструкцією, яка затверджена т.в.о. директора Підприємства покладався обов`язок забезпечувати підтримку справного стану, безаварійну і надійну роботу обслуговуваних пристроїв та електроустаткування; правильну експлуатацію, своєчасний якісний ремонт відповідно до інструкцій з технічного обслуговування, діючих технічних умов і норм та обслуговування трансформатора ТП-2 і електричних мереж Підприємства та відповідальність за правильну експлуатацію обладнання в частині електробезпеки; своєчасне та якісне виконання планово - попереджувального ремонту, за простій обладнання, що стався з його вини; дотримання правил охорони праці, техніки безпеки і пожежної безпеки.

У справі № 906/585/17 за позовом квартирно - експлуатаційного відділу до приватного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Житомиробленерго» про скасування оперативно - господарської санкції, на яку посилається скаржник, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про підписання акта про порушення уповноваженою особою від імені споживача, оскільки така особа допустила представників відповідача у справі до перевірки, чого не може зробити неуповноважена особа.

У справі, яка розглядається, судами на підставі дослідження та оцінки доказів, які містяться у матеріалах справи встановлено, зокрема, що акт про порушення від 29.11.2018 № К040945 підписаний уповноваженими представниками приватного акціонерного товариства «Київобленерго» у складі трьох осіб, а також директором ТОВ «Альянс Логістік» Гулак Н.Д., підпис якої скріплений печаткою названого Товариства.

Скаржник зазначає про недоведеність підписання акта директором позивача, проте суд касаційної інстанції не може вдаватися до переоцінки доказів в силу приписів статті 300 ГПК України, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

Отже, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин у зазначених справах і у справі, яка переглядається, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

Також скаржник у касаційній скарзі посилається на постанову Верховного Суду від 06.02.2020 зі справи № 911/2624/18 про визнання недійсним протоколу комісії, згідно з якою (постановою) суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем у справі (енергопостачальною компанією) правильно застосовано формулу 2.4 Методики із встановленням тривалості роботи обладнання протягом 24 годин на добу, потужності 20 кВт (дозволена до використання потужність), яка зазначена в додатку № 3 до укладеного договору та коефіцієнту використання струмоприймачів - 0,75, враховуючи незгоду сторони (споживача) та відсутність паспортних даних струмоприймачів.

У справі № 906/941/18, на яку посилався скаржник, суд касаційної інстанції у постанові від 17.02.2020, погоджуючись з правильністю застосування оператором системи у відношенні до Підприємства коефіцієнта використання електрообладнання 0,75 зазначив, що судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з актом про порушення споживач не надав паспортних даних струмоприймачів та відмовився від відмірювання струму навантаження, та не надав згоди на застосування коефіцієнта використання електрообладнання Kв = 0,5.

За твердженням скаржника, матеріали справи № 911/1560/19 не містять інформації про те, що скаржник не надав згоди на застосування коефіцієнта використання електрообладнання Kв = 0,5, жодних доказів зі сторони відповідача про правомірність застосування коефіцієнта використання електрообладнання 0,75 не надано.

Проте зазначений довід скаржника Верховний Суд відхиляє, оскільки у справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій, зокрема, встановлено, що доказів надання відповідачу паспортів струмоприймачів або звернення з метою контрольного вимірювання позивачем суду не надано; згідно з актом про порушення у представників постачальника була відсутня можливість потрапити в усі приміщення та зробити заміри при максимальному навантаженні, що є обґрунтованою підставою для застосування коефіцієнта 0,75 відповідно до положень Методики; обґрунтованим є застосування в розрахунку саме договірної потужності, з огляду на відсутність паспортних даних на все електрообладнання та можливості потрапити в усі приміщення.

Враховуючи встановлені судами обставини, надання чи ненадання споживачем згоди на застосування коефіцієнта використання електрообладнання Kв = 0,5 правового значення не має.

Водночас переоцінка доказів виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених приписами статті 300 ГПК України.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі, що розглядається, та у справах, на які посилається скаржник на обґрунтування підстав касаційного оскарження прийнятої у справі постанови, є подібними, а тому наявні правові підстави для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Альянс Логістік» на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Доводи скаржника про те, що: оскаржувані судові рішення прийняті з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи; викладені у рішеннях висновки не відповідають дійсним обставинам справи; наявні в матеріалах справи письмові докази при їх дослідженні судами були оцінені виключно за особистим внутрішнім переконанням суду, а не за їх належністю та допустимістю; вказані рішення не містять об`єктивних мотивів відмови у задоволенні позовних вимог скаржника, ґрунтуються на неправильному тлумаченні положень чинного законодавства України, - не знайшли свого підтвердження у розгляді касаційної скарги ТОВ «Альянс Логістік».

При розгляді даної справи Верховний Суд бере до уваги, що однією із основних засад справедливого судочинства вважається принцип верховенства права, невід`ємною, органічною складовою, якого є принцип правової визначеності.

Одним з аспектів принципу правової визначеності є те, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Сталість і незмінність остаточного судового рішення, що набуло чинності, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata. Остаточні рішення національних судів не повинні бути предметом оскарження. Можливість скасування остаточних рішень, без урахування при цьому безспірних підстав публічного інтересу, та невизначеність у часі на їх оскарження несумісні з принципом юридичної визначеності. Тому категорію res judicata слід вважати визначальною й такою, що гарантує незмінність установленого статусу учасників спору, що визнано державою та забезпечує сталість правозастосовних актів. Правова визначеність також полягає в тому, щоб остаточні рішення судів були виконані.

Верховний Суд також зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі «Monnell and Morris v. the United Kingdom» (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних передумов щодо доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

У справі ЄСПЛ «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, і матеріали справи, зважаючи на зміст спірних правовідносин, суть спору Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Альянс Логістік» у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Логістік» на рішення господарського суду Київської області від 01.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 у справі № 911/1560/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова