РІШЕННЯ

16 серпня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/301/21
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Охотницької Н.В.

за участі секретаря судового засідання Ранецької Л.А.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-", 46003, м. Тернопіль, вул. За Рудкою, 33,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Стребко Мирослава Адамовича, АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

про стягнення заборгованості в сумі 661 372,39 грн,

за участі представників від:

позивача: Криницький О.М., довіреність від 01.07.2021;

відповідача : не прибув.

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Стребко Мирослава Адамовича про стягнення заборгованості в сумі 661 372,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно умов договору № Б 31/016 від 31.01.2019 в частині розрахунків із позивачем, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 661 372,39 грн, з яких: 514 487,75 грн - основна заборгованість, 65 317,14 грн - пеня, 57 966,52 грн - інфляційні нарахування та 23 600,98 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21 травня 2021 року позовну заяву №1 від 18.05.2021 (вх. №350 від 18.05.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10-ти днів з дня одержання цієї ухвали.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року, враховуючи виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 21 травня 2021 року та усунення позивачем недоліків позовної заяви суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у даній справі на 29 липня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 29 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 921/301/21 до судового розгляду по суті на 16 серпня 2021 року.

В призначене на 16 серпня 2021 року судове засідання для розгляду справи по суті прибув представник позивача. Позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підтримав в повному обсязі, а в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3% річних підтримав частково з врахуванням надлишково сплачених відповідачем 21 083,65 грн коштів за товар в попередній період, які позивач зарахував як часткова оплата за накладною № РН-0003175 від 25.10.2019 та помилково включених в розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідач в судове засідання 16 серпня 2021 року не прибув, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся у відповідності до ст. 120 ГПК України.

Поряд з цим, судом встановлено, що станом на дату проведення судового засідання 16 серпня 2021 року повідомлення про вручення відповідачу поштового відправлення - ухвали Господарського суду Тернопільської області від 29 липня 2021 року на адресу суду не повернулось. При цьому, судом здійснено відстеження поштової кореспонденції на сайті Укрпошти "Пошук поштових відправлень" та встановлено, що рекомендоване поштове відправлення за № 978 не вручене Стребко М.А. під час доставки: інші причини.

За приписами п.5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд відзначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із ухвалами суду у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Отже, судом виконано процесуальні вимоги щодо повідомлення сторін належним чином про час та місце слухання справи і реалізовано право учасників судового процесу на судовий захист.

За таких обставин, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, а також враховуючи строки розгляду справи по суті, визначені ст. 195 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

16 серпня 2021 року справу розглянуто по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.

31 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" (надалі "продавець") та Фізичною особою - підприємцем Стребком Мирославом Адамовичем (надалі "покупець") був укладений договір № Б 31/016 купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти нафтопродукти (надалі - товар) згідно номенклатури, що вказана у рахунках-фактурах, видаткових накладних, що є частиною даного договору (п. 1.1. Договору).

Кількість та ціна на кожну партію товару обумовлюється продавцем та покупцем та підтверджується виставленими рахунками-фактурами, що є частиною договору (п.1.2.Договору).

Згідно п. 3.3. Договору кількість фактично поставленого покупцеві товару визначається підписаними сторонами накладними на відпуск товару.

Умови поставки товару, а також ціна та порядок розрахунків, визначені у розділі 4 та 5 Договору.

Так, зокрема п. 5.1,5.2. передбачено, що оплата товару здійснюється шляхом перерахування вартості товару покупцем на рахунок постачальника і оплата вартості кожної окремої партії товару здійснюється покупцем на умовах попередньої оплати.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно із умовами цього договору та чинним законодавством України. У випадку прострочення оплати партії товару, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення (п. 7.1., 7.2. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до 31 грудня 2019 року, а в частині взаєморозрахунків - до їхнього повного завершення. Закінчення терміну дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання (п. 10.1. Договору).

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами, і у відповідності із ст. 11 цього кодексу - однією з підстав виникнення зобов`язань.

Так, між позивачем і відповідачем у справі виникли зобов`язання з договору купівлі-продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу (ч. 1 ст. 693 ЦК України).

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. ч. 1, 2 ст. 538 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 691, ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору позивачем в період з жовтень - листопад 2019 року передано, а відповідачем отримано товар згідно видаткових накладних № РН-0003175 від 25.10.2019 на суму 185 794,00 грн, № РН-0003553 від 19.11.2019 на суму 176 908,20 грн та № РН-0003688 від 28.11.2019 на суму 172 869,20 грн, що в загальному становить 535 571,40 грн (їх копії знаходяться в матеріалах справи), оплата за які здійснена відповідачем частково, зокрема в сумі 21 083,65 грн, яку позивач зарахував як часткова оплата за накладною № РН-0003175 від 25.10.2019.

Заборгованість у розмірі 514 487,75 грн (535 571,40 грн - 21 083,65 грн) станом на 31.03.2021 визнана відповідачем, про що свідчить підписаний Акт звірки взаєморозрахунків, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Надісланий 07.04.2021 відповідачу лист-вимога б/н від 06.04.2021 з пропозицією у термін протягом 7 днів з моменту його отримання перерахувати на рахунок позивача, який вказаний у листі-вимозі заборгованість в сумі 514 487,75 грн, залишена відповідачем без відповіді та повного задоволення.

Отже, станом на час звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору № Б 31/016 від 31.01.2019 становить 514 487,75 грн.

Таким чином, всупереч умов договору та вимог діючого законодавства, свої зобов`язання по оплаті вартості придбаного товару відповідач не виконав в повному обсязі, а тому суд визнає позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 514 487,75 грн правомірними, обґрунтованими, не спростованими відповідачем, а відтак такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.ст. 610, 611 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Згідно з ч. 4 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, пунктом 7.2. Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати партії товару, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення.

Згідно поданого позивачем розрахунку за неналежне виконання умов договору відповідачу нараховано:

- по накладній № РН-0003175 від 25.10.2019 сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 183 392,56 грн, 3% річних за період з 25.10.2019 по 18.05.2021 складає 8 475,90 грн, пеня за період з 25.10.2019 по 24.04.2020 в сумі 24 488,44 грн;

- по накладній № РН-0003553 від 19.11.2019 сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 196 777,17 грн, пеня за період з 19.11.2019 по 18.05.2020 в сумі 20 964,91 грн, 3% річних за період з 19.11.2019 по 18.05.2021 складає 7 712,20 грн;

- по накладній № РН-0003688 від 28.11.2019 сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 192 284,54 грн, пеня за період з 28.11.2019 по 27.05.2020 в сумі 19 863,79 грн, 3% річних за період з 28.11.2019 по 18.05.2021 складає 7 412,88 грн.

Разом з тим, як зазначено позивачем у позовній заяві відповідачем сплачено 21 083,65 грн за попередні періоди, яку позивач зарахував як частковий платіж за накладною № РН-0003175 від 25.10.2019. А тому сума боргу по накладній № РН-0003175 від 25.10.2019 станом на момент звернення до суду становить 164 710,35 грн.

Однак, як з`ясовано судом в судовому засіданні 16 серпня 2021 року згідно усних пояснень представника позивача, позивач помилково нарахував пеню, 3% річних та втрати від інфляції по накладній № РН-0003175 від 25.10.2019 на загальну суму 185 794,00 грн.

Згідно із усталеною судовою практикою застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань, господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Розглянувши та перевіривши розрахунок пені, з врахування ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України, судом встановлено, що сума пені по накладній № РН-0003175 від 25.10.2019 за період з 25.10.2019 по 24.04.2020 на суму 164 710,35 грн становить 20 825,36 грн; по накладній № РН-0003553 від 19.11. 2019 за період з 19.11.2019 по 18.05.2020 на суму 176 908,20 грн становить 20 467,43 грн і за період з 28.11.2019 по 27.05.2020 по накладній № РН-0003688 від 28.11.2019 становить 19 358,89 грн; що в загальній сумі складає 60 651,68 грн. Таким чином, до стягнення підлягає пеня в сумі 60 651,68 грн, тоді як в частині позовних вимог про стягнення 4 665,46 грн пені в позові слід відмовити.

Також судом перевірено представлений розрахунок 3% річних за вказаний позивачем період та визначено, що сума 3% річних складає 23 299,10 грн. Таким чином, до стягнення підлягає 3% річних в сумі 23 299,10 грн, тоді як в частині позовних вимог про стягнення 301,88 грн 3% річних в позові слід відмовити.

Судом перевірено і представлений розрахунок інфляційних втрат за вказаний позивачем період та визначено, що інфляційні втрати складають 57 903,33 грн, тоді як в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 63,19 грн в позові слід відмовити.

Здійснені судом розрахунки долучені до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктами 1, 2 ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, не заперечені належними доказами відповідачем у справі, підлягають до задоволення частково в сумі 656 341, 86 грн, з яких: 514 487,75 грн - основний борг; 60 651,68 грн - пеня; 23 299,10 грн - 3% річних та 57 903,33 грн - інфляційних нарахувань.

В силу приписів ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Стребко Мирослава Адамовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-" (46003, м. Тернопіль, вул. За Рудкою, 33, )

514 487 (п`ятсот чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) грн 75 коп. - основного боргу; 60 651 (шістдесят тисяч шістсот п`ятдесят одна) грн 68 коп. - пені; 23 299 (двадцять три тисячі двісті дев`яносто дев`ять) грн 10 коп. - 3% річних, 57 903 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот три) грн 33 коп. - інфляційних нарахувань, 9 845 (дев`ять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 13 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

- позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "-Автотехсервіс-", 46003, м. Тернопіль, вул. За Рудкою, 33,

- відповідачу Фізичній особі-підприємцю Стребко Мирославу Адамовичу, АДРЕСА_1 .

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст. ст. 256-257 ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено і підписано 18.08.2021.

Суддя Н.В. Охотницька