ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2021 р. Справа№ 911/3556/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт Фарм"

на рішення Господарського суду Київської області

від 17.03.2021 (повний текст складено - 31.03.2021)

у справі №911/3556/20 (суддя - Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроресурс-А"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт Фарм"

про стягнення 99 992, 19 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроресурс-А" (надалі - позивач, ТОВ "Агроресурс-А") звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт Фарм" (надалі - відповідач, ТОВ "Агросвіт Фарм") про стягнення 99 992, 19 грн, з яких: 90 040, 84 грн - основний борг за отриманий та неоплачений товар, 236, 82 грн - пеня, 9 004, 08 грн - штраф, 710,45 грн - 36 % відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №1256/20/ЧРММ від 28.05.2020, а саме в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 90 040, 84 грн заборгованості, 236, 82 грн пені, 9 004, 08 грн штрафу, 710, 45 грн 36% річних та 2 102, 00 грн судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що доказів сплати основного боргу за поставлений товар по договору поставки №1256/20/ЧРММ від 28.05.2020 відповідачем суду не надано та, відповідно, матеріали справи не містять.

Відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 в частині стягнення 9 004, 08 грн штрафу та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судове рішення в оскаржуваній частині прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Відтак, судове рішення в оскаржуваній частині, ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно присуджено до стягнення пеню та штраф, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповілальност, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - прострочення оплати товару свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Агросвіт Фарм" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя (суддя-доповідач) - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Агросвіт Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 3 153, 00 грн та доказів надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами позивачу на адресу: 25014, м. Кропивницький, вул. Перша Виставкова, 29М.

13.05.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (електронною поштою) від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої останнім долучено копію квитанції № від 13.05.2021 про сплату судового збору у розмірі 3 153, 00 грн та докази надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами позивачу на адресу: 25014, м. Кропивницький, вул. Перша Виставкова, 29М.

18.05.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги із оригіналами квитанції № від 13.05.2021 про сплату судового збору у розмірі 3 153, 00 грн та доказів надсилання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами позивачу на адресу: 25014, м. Кропивницький, вул. Перша Виставкова, 29М.

У зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В., який входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 для розгляду апеляційної скарги ТОВ "Агросвіт Фарм" у даній справі визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

При дослідженні поданих скаржником заяв про усунення недоліків та вирішенні питання щодо наявності підстав для відкриття апеляційного провадження у даній справі, колегією суддів встановлено, що програмою "Діловодство спеціалізованого суду" не підтверджено зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за квитанцією № від 13.05.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.05.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Агросвіт Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів зарахування до спеціального фонду Державного бюджету України судового збору у розмірі 3 153, 00 грн за квитанцією № від 13.05.2021.

02.06.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду (електронною поштою) від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якого останнім долучено докази підтвердження зарахування судового збору у розмірі 3 153, 00 грн до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №911/3556/20 за апеляційною скаргою ТОВ "Агросвіт Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Агросвіт Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Позивач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване в частині судове рішення без змін.

Зокрема, позивач у своєму відзиві зазначає про те, що відповідальність за невиконання взятих на себе зобов`язань за договором у вигляді штрафних санкцій передбачена умовами розділу 8 укладеного між сторонами договору.

Право позивача отримати кошти та штрафні санкції за поставлений і не оплачений товар не залежить від збитків юридичної особи, навпаки прямий обов`язок відповідача - розрахуватися за отриманий товар, та сплатити штрафні санкції за невиконання умов договору.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 28.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроресурс-А" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт Фарм" (покупець) укладений Договір поставки №1756/20/ЧРММ (надалі - Договір).

Відповідно до умов п. 1.2 Договору продавець взяв на себе обов`язок поставляти, а покупець приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів та супутніх послуг (надалі-товар).

Кількість, одиниці виміру, асортимент, упаковка товару визначаються специфікаціями, та/або накладними, та/або рахунками-фактурами, що є невід`ємною частиною договору (п. 1.3 Договору).

Орієнтовні ціна на товар та/або надані послуги визначаються у специфікаціях. Сторони встановлюють вартість (ціну) товару в гривнях та відповідний еквівалент у доларах США чи Євро. Фактичні ціни на поставлений товар та загальна вартість вказуються у видаткових накладних на поставку товарів покупцю та/або рахунках-фактурах. Ціну договору складає загальна вартість фактично поставленого продавцем товару згідно з цим договором та/або наданих послуг (п. 2.1 Договору).

Покупець зобов`язаний перерахувати грошові кошти за товар на поточний рахунок продавця в національній валюті України у строки та розмірі, визначені у специфікації (п. 3.1 Договору).

Товар поставлений тільки згідно накладних без підписання специфікації, підлягає повній оплаті покупцем до моменту поставки або протягом 2 днів з моменту поставки товару продавцем (п. 3.3 Договору).

Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання товаросупровідних документів (видаткова накладна/акт прийому-передачі) або в момент передачі товару перевізнику для покупця (п. 4.5 Договору).

У пункті 8.5 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також у разі прострочення до 7 днів штраф у розмірі 5 % від суми несплаченого боргу, від 8 до 14 днів - 10 % від суми несплаченого боргу, та на строк, більший, ніж 14 днів - 20 % від суми несплаченого боргу.

В разі невиконання покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару та наданих послуг покупець, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості, 36 % річних, якщо інший розмір річних не встановлено у специфікації та/або додатковими угодами до договору (п. 8.7 Договору).

Сторони домовились, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за цим договором відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною своїх зобов`язань, а строк позовної давності щодо штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до трьох років (п. 8.8 Договору).

Умовами п. 10.7 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.

03.09.2020 між сторонами укладена Додаткова угода №1 до Договору поставки №1756/20/ЧРММ від 28.05.2020, якою позивач та відповідач дійшли згоди щодо внесення змін в специфікації №№ 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, виклавши їх в редакції, що додається та провести коригування видаткових накладних в термін 3-х робочих днів з моменту підписання додаткової угоди.

Так, з урахуванням внесених до специфікацій та видаткових накладних змін, шляхом коригування вартості товару, що поставляється, які підписані в двосторонньому порядку та скріплені печатками юридичних осіб, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на суму 127 040, 84 грн, зокрема:

- на суму 1 200, 00 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/00746 від 12.06.2020 (специфікація №2 від 03.09.2020; строк оплати товару до 20.10.2020);

- на суму 7 200, 00 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/00742 від 12.06.2020 (специфікація №3 від 03.09.2020; строк оплати товару до 20.10.2020);

- на суму 33 043, 20 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/00736 від 12.06.2020 (специфікація №4 від 03.09.2020; строк оплати товару до 20.10.2020);

- на суму 7 200, 00 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/00740 від 12.06.2020 (специфікація № 5 від 03.09.2020; строк оплати товару до 20.10.2020);

- на суму 41 052, 06 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/00734 від 12.06.2020 (специфікація №6 від 03.09.2020; строк оплати товару до 20.10.2020);

- на суму 3 783, 78 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/00744 від 12.06.2020 (специфікація №7 від 03.09.2020; строк оплати товару до 20.10.2020);

- на суму 16 561, 80 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/01282 від 23.06.2020 (специфікація №8 від 03.09.2020; строк оплати товару до 20.10.2020);

- на суму 17 000, 00 грн, отримання якого підтверджується видатковою накладною №06/00082 від 02.07.2020 (специфікація №9 від 26.06.2020; строк оплати товару до 02.04.2019).

Сторонами підписані акти про перерахунок вартості до видаткових накладних.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару матеріали справи не містять, а отже вказаний у видатковій накладній товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про повноту та якість виконання позивачем своїх зобов`язань згідно з договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень в повному обсязі.

Відповідач оплату за переданий позивачем товар виконав неналежним чином та не в повному обсязі, відтак порушив умови господарського зобов`язання, що стало підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, доведення факту прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати поставленого товару за Договором та правильність нарахування позивачем заявлених до стягнення коштів.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 9 004, 08 грн штрафу, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для перегляду вказаного рішення в частині стягнення 90 040, 84 грн заборгованості, 236, 82 грн пені, 710, 45 грн 36% річних.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 9 004, 08 грн штрафу, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Судом першої інстанції правильно визначено, що укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч. 1 ст. 691 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підписання покупцем накладних, які є первинними обліковими документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", фіксують факт здійснення господарських операцій і є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки №1756/20/ЧРММ від 28.05.2020 товару, на час прийняття судового рішення не сплачена, вимога позивача про стягнення з відповідача 90 040, 84 грн скаржником не спростовується.

Так, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору, в частині своєчасної оплати отриманого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача, зокрема, 9 004, 08 грн штрафу, нарахованого від суми заборгованості.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як зазначалось раніше, за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також у разі прострочення до 7 днів штраф у розмірі 5 % від суми несплаченого боргу, від 8 до 14 днів - 10 % від суми несплаченого боргу, та на строк, більший, ніж 14 днів - 20 % від суми несплаченого боргу (п. 6.5 Договору).

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що права позивача за захистом яких він звернувся до суду порушено відповідачем, а тому правомірно присудив до стягнення з відповідача 9 004,08 грн штрафу відповідно до п. 6.5 Договору.

Доводи скаржника щодо притягнення його до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення колегія суддів відхиляє, оскільки одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить положенням статті 61 Конституції України, адже згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, про що вірно зазначив місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Згідно зі статтями 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка тощо.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачена частиною другою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що заявлені у позові вимоги про стягнення пені, штрафу - не суперечать нормам Господарського кодексу України, оскільки такі умови відповідальності були передбачені сторонами справи у п. 6.5 Договору поставки.

Судом апеляційної інстанції було перевірено здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу та встановлено, що позивачем штраф нарахований вірно, що відповідає умовам Договору та вимогам закону.

Відтак, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 9 004,08 грн підлягає задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 9 004,08 грн відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 в частині стягнення штрафних санкцій прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим судове рішення в оскаржуваній частині має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ТОВ "Агросвіт Фарм" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 17.03.2021 у справі №911/3556/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт Фарм".

4. Матеріали справи №911/3556/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та право касаційного оскарження до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 18.08.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова