СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. Справа № 5023/10655/11 (922/522/21)

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Супрунової І.А.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач - Нагорний Є.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева (вх. №1858Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 20 травня 2021 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді: Хотенець П.В., Яризько В.О., повний текст складено 24.05.2021) у справі №5023/10655/11(922/522/21)

за позовом Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Луч, м. Харків

про повернення безпідставно набутого майна

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Луч, м. Харків

до Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева, м. Харків

про стягнення коштів

(в межах справи про банкрутство Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева) , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області розглядається справа №5023/10655/11 про банкрутство Державного підприємства "Завод імені В.О.Малишева".

До Господарського суду Харківської області від позивача - Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю Луч про зобов`язання повернути позивачу отримане обладнання, яке передано позивачем і знаходиться на бухгалтерському обліку.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю Луч також подало зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева заборгованість за виконані роботи за Договором підряду №322дп від 06.05.2019 у розмірі 79051, 20 грн; відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20 травня 2021 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді: Хотенець П.В., Яризько В.О., повний текст складено 24.05.2021) у справі №5023/10655/11(922/522/21) у задоволенні первісного позову Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева до Товариства з обмеженою відповідальністю Луч про повернення безпідставно набутого майна відмовлено повністю. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Луч до Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Луч заборгованість за виконані роботи за Договором підряду № 322дп від 06.05.2019 у розмірі 79051, 20 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270, 00 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ДП Завод імені В.О. Малишева звернулось до апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду, ухвалити нове, яким задовольнити позов Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева в повному обсязі, відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева на рішення Господарського суду Харківської області від 21 грудня 2020 року у справі залишено без руху з підстав порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України - ненадання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

У зв`язку з усуненням недоліків апеляційної скарги, наданням доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП Завод ім. В.О. Малишева на рішення Господарського суду Харківської області. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення ухвали. Призначено справу до розгляду на 16.08.2021 року.

На виконання вимог ухвали суду 19.07.2021 року відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення господарського суду таким, що прийняте з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства, зазначає, що, на його думку, вирішуючи спір по суті, суд детально дослідив надані сторонами докази, надав їм відповідну оцінку. У зв`язку з чим просив оспорюване рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

У судове засідання з`явились позивач і відповідач.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи, вислухавши представників позивача і відповідача, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2019 між Державним підприємством Завод імені В.О. Малишева (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Луч (підрядник) укладено Договір підряду №322дп, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується на свій ризик виконати роботи зі створення автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (АСКОЕ) на всій території ДП Завод імені В.О. Малишева (далі об`єкт виконання робіт), а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх вартість.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування (вид), обсяг та строк виконання робіт за цим Договором визначається сторонами окремо, згідно Технічного завдання (додаток № 1), Графіку виконання робіт (додаток № 2), Договірної ціни (додаток № 3), розрахунку вартості витрат код ДК 016:2010 71.20.1 щодо технічного випробування й аналізування АСКОЕ (додаток № 4), Зведеного кошторису № 2 (додаток № 5), Кошторису № 1 / 2 на проектні роботи (додаток № 6), Кошторису № 2 / 2 на виконання робіт (додаток № 7), Локального кошторису на будівельні роботи № 02-001-001 (додаток № 8), Локального кошторису на пусконалагоджувальні роботи № 02-001-002 (додаток № 9), що є невід`ємними частинами Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору роботи підрядника мають відповідати ГОСТ (ДСТУ), СНіП для даного виду робіт, а також наданій замовником технічному завданню та технічній документації, в тому числі вихідним даним, (за наявності), концепції побудови автоматизованої системи обліку електроенергії в умовах енергоринку.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість робіт підрядника складає 982756, 80 грн., в т.ч. ПДВ 163792, 80 грн.

Згідно з п. 2.2. Договору вартість робіт підрядника, окремо по кожному найменуванню (виду) робіт, визначається сторонами в кошторисній документації, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Вартість робіт включає всі витрати підрядника, зокрема: податки та збори, заробітна плата працівників, вартість навчання персоналу замовника, інша плата, витрати на інструмент, перевезення тощо, а також інші витрати, що виникли не з вини замовника, окрім вартості комплектуючих матеріалів, наданих замовником.

Відповідно до п. 3.1. Договору строк виконання підрядником робіт в повному обсязі складає 9 календарних місяців. Окремо по кожному виду робіт по етапам, що визначені сторонами в графіку виконання робіт.

Так, додатком № 2 до Договору встановлено, що строк виконання робіт складає:

-актуалізація техноробочого проекту до 06.06.2019;

-узгодження змін до техноробочого проекту з усіма зацікавленими суб`єктами до 06.07.2019;

-виконання державної експертизи техноробочого проекту до 06.08.2019;

-виконання монтажних, пусконалагоджувальних робіт та робіт по програмуванню обладнання АСКОЕ до 06.09.2019;

-програмне забезпечення АСКОЕ 06.10.2119;

-метрологічна атестація АСКОЕ до 06.11.2019;

-забезпечення інформаційного обміну (зчитування даних АСКОЕ) з оператором системи розподілу, оператором системи передачі та з усіма заінтересованими суб`єктами до 06.12.2019;

-проведення дослідної експлуатації АСКОЕ до 06.01.2020;

-введення в промислову (постійну) експлуатацію АСКОЕ; навчання персоналу замовника по експлуатації АСКОЕ; надання всієї необхідної технічної документації по введенню та експлуатації АСКОЕ в повному об`ємі до 06.02.2020 (а.с. 16).

Згідно з п. 3.4. Договору передача замовником підряднику комплектуючих матеріалів та інших товарно - матеріальних цінностей фіксується шляхом підписання двостороннього Акту приймання передачі, у якому сторони зазначають найменування (вид) та кількість переданих матеріалів та їх вартість. Обов`язок по складанню акту приймання передачі покладений на підрядника.

Відповідно до п. 5.4. Договору замовник зобов`язується: надавати підряднику протягом розумного строку комплектуючи матеріали, необхідні для виконання робіт, що є предметом цього Договору.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору позивачем за первісним позовом передано відповідачу за первісним позовом комплектуючі матеріали обладнання, яке знаходиться на бухгалтерському обліку:

- ТОВ Бі-Джі Ріелті на загальну суму 1971, 67 грн. згідно Акту прийому -передачі матеріальних цінностей від 12.09.2019 (а.с. 34а);

- МЛКК Піонер на загальну суму 12195, 00 грн. згідно Акту прийому -передачі матеріальних цінностей від 02.09.2019 (а.с. 38);

- ІП Макухін Г.Ф. на загальну суму 12200, 00 грн. згідно Акту прийому - передачі матеріальних цінностей від 02.09.2019 (а.с. 39);

- ІП Малахіт на загальну суму 13250, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 20.08.2019 (а.с. 40);

- ТОВ Модуль на загальну суму 12298, 00 грн. згідно Акту прийому - передачі матеріальних цінностей від 20.08.2019 (а.с. 41);

- КП Харківський метрополітен на загальну суму 58824, 00 грн. згідно Акту прийому - передачі матеріальних цінностей від 29.07.2019 (а.с. 42);

- ТОВ Допомога на загальну суму 6270, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 12.09.2019 (а.с. 35);

- ТОВ Караван-ПАК на загальну суму 13068, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 12.09.2019 (а.с. 34);

- КП Харків-сигнал на загальну суму 6570, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 29.07.2019 (а.с. 37);

- ДП ХКБМ на загальну суму 28538, 40 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 29.07.2019 (а.с. 36).

Відповідно до п. 4.1. Договору приймання об`єкту після виконання робіт за кількістю та якістю проводиться поетапно за домовленістю сторін після перевірки відповідності виконаних робіт, викладених у Додатках: № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9 до Договору.

Згідно з додатком №1 до Договору Технічне завдання на виконання робіт по створенню автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (АСКОЕ) встановлено, що роботи по створенню АСКОЕ виконуються в 3 етапи згідно технічного завдання №ТЗ 5/1.2015 від 28.05.2015 та техноробочого проекту №5/1.2015 від 28.05.2015 інв. № 207338 (а.с. 14-15).

Пунктом 4.2 Договору узгоджено, що приймання замовником наданих підрядником робіт фіксується шляхом підписання двостороннього Акту виконаних робіт в повному обсязі або окремо по кожному етапу виконання робіт. Датою закінчення виконання робіт вважається дата підписання Акту виконаних робіт за останній етап.

У відповідності до п. 11.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками і діє до 30.06.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань до їх повного виконання.

ДП «Завод імені В.О. Малишева» вказує, що станом на дату припинення строку дії Договору, на 30.06.2020, зобов`язання відповідачем за первісним позовом по виконанню робіт не здійснено, у зв`язку з чим, відповідачу 05.08.2020 направлено Претензію за Договором № 322дп від 06.05.2019 про повернення безпідставно набутого майна - комплектуючих матеріалів (обладнання) вих. № 002-16/013/4024.

Однак, як стверджує ДП «Завод імені В.О. Малишева», станом на день подачі позову майно повернуто не було, що, на думку позивача, свідчить про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

У свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю Луч звернулось до суду із зустрічним позовом про стягнення з ДП Завод імені В.О. Малишева заборгованості за виконані роботи за Договором підряду № 322дп від 06.05.2019 у розмірі 79051, 20 грн.

В обґрунтування вказує, що умовами Договору підряду № 322дп встановлено виконання робіт у 3 етапи.

Товариством з обмеженою відповідальністю Луч були своєчасно та в повному обсязі виконано роботи по 1 етапу, які прийняті замовником без будь яких зауважень, що підтверджується підписаним сторонами та скріпленим печатками останніх Актом від 23.04.2020 здачі - приймання виконаних підрядних робіт загальною вартістю робіт у сумі 79051, 20 грн по Договору № 322 від 06.05.2019.

Позивач за зустрічним позовом вказує, що замовник в порушення умов Договору прийняті роботи не оплатив та заборгованість останнього складає 79051, 20 грн., у зв`язку з чим, останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати в установлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи й оплатити їх.

Статтею 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Враховуючи те, що ТОВ «Луч» виконано роботи по 1 етапу на суму 79051,20 грн, однак, станом на момент розгляду справи ДП Завод імені В.О. Малишева вартість робіт не сплатив, він вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості прийнятих по 1 етапу робіт.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:

1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);

2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 статті 11 ЦК України. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Загальна умова ч. 1 статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів).

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов Договору позивачем за первісним позовом передано відповідачу за первісним позовом комплектуючі матеріали обладнання, яке знаходить на бухгалтерському обліку:

- ТОВ Бі-Джі Ріелті на загальну суму 1971, 67 грн. згідно Акту прийому -передачі матеріальних цінностей від 12.09.2019 (а.с. 34а);

- МЛКК Піонер на загальну суму 12195, 00 грн. згідно Акту прийому -передачі матеріальних цінностей від 02.09.2019 (а.с. 38);

- ІП Макухін Г.Ф. на загальну суму 12200, 00 грн. згідно Акту прийому - передачі матеріальних цінностей від 02.09.2019 (а.с. 39);

- ІП Малахіт на загальну суму 13250, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 20.08.2019 (а.с. 40);

- ТОВ Модуль на загальну суму 12298, 00 грн. згідно Акту прийому - передачі матеріальних цінностей від 20.08.2019 (а.с. 41);

- КП Харківський метрополітен на загальну суму 58824, 00 грн. згідно Акту прийому - передачі матеріальних цінностей від 29.07.2019 (а.с. 42);

- ТОВ Допомога на загальну суму 6270, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 12.09.2019 (а.с. 35);

- ТОВ Караван-ПАК на загальну суму 13068, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 12.09.2019 (а.с. 34);

- КП Харків-сигнал на загальну суму 6570, 00 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 29.07.2019 (а.с. 37);

- ДП ХКБМ на загальну суму 28538, 40 грн. згідно Акту прийому-передачі матеріальних цінностей від 29.07.2019 (а.с. 36).

Станом на момент передачі комплектуючих матеріалів обладнання, Договір підряду № 322дп від 06.05.2019 був чинний.

З урахуванням викладеного, застосування в даному випадку положень приписів статті 1212 ЦК України є неправомірним.

Не можуть бути взяті до уваги доводи позивача за первісним позовом про закінчення строку дії Договору, а отже і закінчення договірних зобов`язань, оскільки за загальним правилом зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України, стаття 202 ГК України) та ці підстави наведено у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, ч. 1 статті 202 ГК України, такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Таким чином, закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 922/9072/17.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів, що останній в односторонньому порядку відмовлявся від Договору або доказів, що Договір розірвано сторонами або визнано недійсним у судовому порядку, відтак, позивач за первісним позовом не довів, що правова підстава набуття відповідачем комплектуючих матеріалів обладнання відпала.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що комплектуючи матеріали обладнання, про повернення яких заявлено первісний позов, передані позивачем за первісним позовом на виконання Договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого, на думку судової колегії, висновку про те, що вони набуті за правової підстави та не можуть бути витребувані на підставі статті 1212 ЦК України як безпідставно набуті, у зв`язку з чим, відмовив у задоволенні первісного позову.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи позивача стосовно первісного позову, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Стосовно зустрічного позову, слід зазначити наступне.

Приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою Договір № 322дп від 06.05.2019 є договором підряду, за яким одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (стаття 837 ЦК України).

Відповідно до статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Судом встановлено, що роботи по створенню АСКОЕ виконуються в 3 етапи згідно технічного завдання № ТЗ 5/1.2015 від 28.05.2015 та техноробочого проекту № 5/1.2015 від 28.05.2015 інв. № 207338, що підтверджується додатком №1 до Договору Технічне завдання на виконання робіт по створенню автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (АСКОЕ).

Відповідно до п. 4.2. Договору Приймання замовником наданих підрядником робіт фіксується шляхом підписання двостороннього Акту виконаних робіт в повному обсязі або окремо по кожному етапу виконання робіт. Датою закінчення виконання робіт вважається дата підписання Акту виконаних робіт за останній етап.

Позивач за зустрічним позовом свої зобов`язання з виконання робіт по 1 етапу виконав, що підтверджується актом від 23.04.2020 здачі - приймання виконаних підрядних робіт по Договору № 322 від 06.05.2019 з якого вбачається, що роботи по 1 етапу згідно договору виконані та відповідають умовам Договору, загальна вартість робіт складає 79051, 20 грн. Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками останніх.

Пунктом 2.3. Договору на замовника покладено обов`язок оплатити підряднику вартість робіт протягом 15 банківських днів після підписання Акту виконаних робіт за відповідним етапом, якщо інші умови та строк оплати не визначені сторонами в графіку виконання робіт, але в будь-якому випадку не раніше отримання замовником оригіналу рахунку підрядника.

Водночас, відповідачем за зустрічним позовом вартість робіт по 1 етапу не оплачено.

Відповідач за зустрічним позовом просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано оригіналу рахунку підрядника, крім того Акт здачі приймання виконаних робіт за 1 етап оформлений не належним чином, а отже строк оплати не настав.

Однак, слід звернути увагу на те, що порядок створення, отримання та відображення підприємствами у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів встановлено Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

За своїм призначенням рахунок-фактура не відповідає ознакам первинного документа, встановленим статтею 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Слід звернути увагу на те, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку-фактури не є невідкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити надані роботи.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт від 23.04.2020 здачі - приймання виконаних підрядних робіт по Договору № 322 від 06.05.2019 з якого вбачається, що роботи по 1 етапу згідно договору виконані та відповідають умовам Договору, загальна вартість робіт складає 79051, 20 грн. Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками останніх, без будь яких зауважень.

Приймаючи до уваги те, що позивачем за зустрічним позовом виконано роботи по 1 етапу на суму 79051, 20 грн., однак станом на момент розгляду справи, відповідач за зустрічним позовом вартість робот не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму боргу, останній визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати вартості прийнятих робіт по 1 етапу на суму 79051, 20 грн., а позовні вимоги в частині стягнення цієї суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. У належному та правильному вирішенні господарського спору провідне місце посідає дослідження доказів, що містять інформацію щодо обставин даного спору.

Стаття 74 ГПК України, розподіляючи обов`язки щодо доказування, встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18 необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Головним обов`язком суду та взагалі суттю судового провадження є встановлення істинних фактичних обставин у справі. У свою чергу учасники по справі здійснюють відповідні процесуальні дії щодо доведення тих чи інших обставин (фактів) шляхом надання доказів, а вже суд їх повинен об`єктивно оцінити.

У статті 79 ГПК зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами по справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому як сторона користується стандартами доказування виступає її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.

Колегія суддів, оцінивши наявні у справі докази, встановила, що позивач під час розгляду справи не подав належних і допустимих доказів у розумінні положень ГПК України на спростування наданих відповідачем доказів і висновків суду першої інстанції.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків, яких дійшов місцевий суд в оскаржуваному рішенні, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Харківської області без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені позивачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч. 1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Завод імені В.О. Малишева на рішення Господарського суду Харківської області від 20 травня 2021 року у справі №5023/10655/11(922/522/21) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20 травня 2021 року у справі №5023/10655/11(922/522/21) залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.08.2021 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.