РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2021Справа № 910/4926/21

Суддя Господарського суду міста Києва Головіна К. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 10 456,44 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК" "Нафтогаз України", позивач) до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 10 456,44 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору постачання № 6613/18-БО-21 від 11.10.2018 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, у зв`язку з чим відповідачу були нараховані штрафні та фінансові санкції. Також у зв`язку із використанням у період з березня по кітень 2019 р. газу в меншому обсязі, ніж був замовлений у постачальника, за недобір газу позивачем нараховані збитки.

У позові АТ "НАК" "Нафтогаз України" просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 105,11 грн. грн., 3 % річних у сумі 20,61 грн., збитки у сумі 10 330,72 грн., що разом складає 10 456,44 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 р. за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк надав відзив, у якому проти позову заперечив, зазначив, що підстав для нарахування штрафних санкцій та матеріальних втрат немає з огляду на сплату основного боргу у повному обсязі. Також, непогоджуючись із сумою збитків, вказав, що використання меншого обсягу газу сталось внаслідок вини оператора газотранспортної системи - ПАТ «Львівгаз», який припинив постачання природного газу залізниці. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 11.10.2018 р. між АТ "НАК" "Нафтогаз України" (постачальник) та АТ "Українська залізниця" (споживач) був укладений договір постачання природного газу № 6613/18-БО-21 (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1). Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2).

Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 26.11.2018 р.) постачальник передає споживачу у жовтні 2018 р. - грудні 2018 р. газ в кількості 42 809 куб.м., у січні 2019 р. - квітні 2019 р. - 96 000 куб.м. Приймання-передача природного газу у відповідному місяці постачання оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.8 договору). Ціна за 1 000 куб.м. природного газу становить 7 482,61 грн. (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30.04.2019 р., а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення (п. 11.1).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать, що у період з жовтня 2018 р. по грудень 2018 р. позивач поставив відповідачу газ на загальну суму 434 527,41 грн. Вказана обставина підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, копії яких наявні у матеріалах справи.

Проте, вартість поставленого за вказаний період газу відповідач сплатив із порушенням строку, визначеного договором. Зокрема, листами № 2628 від 30.11.2018 р. та № 2627 від 30.11.2018 р., направленими на адресу позивача (постачальника), АТ "Українська залізниця" просило зарахувати кошти за платіжним дорученням № 1386934 від 30.11.2018 р. на суму 540 000,00 грн. та переплату по договору № 6243/1718-БО-21 у сумі 65 974,47 грн. у рахунок оплати газу за договором № 6613/18-БО-21 від 11.10.2018 р.

Вказані листи АТ "НАК" "Нафтогаз України" були прийняті до уваги, у зв`язку з чим 30.11.2018 р. позивач здійснив відповідне зарахування коштів на загальну суму 605 974,47 грн. у рахунок оплати поставленого газу за договором № 6613/18-БО-21 від 11.10.2018 р., у тому числі за жовтень-грудень 2018 р. на суму 434 527,41 грн.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та не спростовано АТ "Українська залізниця", відповідач допустив прострочення зобов`язання зі сплати позивачу вартості поставленого газу, що є порушенням господарського зобов`язання, у зв`язку із чим за актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 р. були нараховані пеня та 3 % річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 7.2 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій на підставі наведених приписів закону та умов договору, суд встановив, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 105,11 грн., тобто у заявленій позивачем сумі.

Стосовно стягнення матеріальних втрат у вигляді 3 % річних у сумі 20,61 грн., то суд враховує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (в порядку статті 625 ЦК України) є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Нормами ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши на підставі наведених норм чинного законодавства розрахунок заявлених до стягнення матеріальних втрат, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3 % річних у сумі 20,61 грн., як просив позивач.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 10 330,72 грн. збитків, нарахованих на підставі положень п. 3.13 договору, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 8 п. 6.2 договору споживач зобов`язаний відшкодовувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13 цього договору.

За змістом пунктів 3.13, 3.13.1 договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 цього договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином: якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного байку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період.

Відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 цього договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті - претензії. У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України (п. 5.7 договору).

Відповідно до пп. 4 п. 6.3 вказаного договору позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов п. 2.1 договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більше ніж на 5 % (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Згідно з п. 11.2 договору, підп. 8 п. 6.2, підп. 4 п. 6,3 договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні постачальника, яке направляється на електронну адресу споживача, зазначену в пункті 12 цього договору, та розміщується на офіційному сайті постачальника.

Як вбачається з п. 2.1 договору, позивач передає відповідачу у січні 2019 р. - квітні 2019 р. замовлений обсяг природного газу в кількості - 96 000 куб.м., у тому числі у березні 2019 р. 23 тис. куб., у квітні 2019 р. - 23 тис.куб. У той же час, встановлено, що у березні 2019 р. та квітні 2019 р. відповідач вказаного обсягу газу не спожив, а показник фактично спожитого газу склав 0,00 тис. куб.

27.05.2019 р. та 12.06.2019 р. АТ "НАК" "Нафтогаз України" звернулось до відповідача з актами-претензіями сплатити збитки на підставі п. 3.13 та п. 5.7 договору у якості різниці між замовленим та фактично спожитим у березні та квітні 2019 р. обсягом газу в розмірі 5 262,02 грн. та 5 068,70 грн., що разом становить 10 330,72 грн.

У відповідь на вказані вимоги АТ "Українська залізниця" повідомило позивача, що підстав для відшкодування збитків немає, оскільки постачання газу залізниці за обумовленим обсягом не відбулось за відсутності його розподілу оператором газотранспортної системи - ПАТ «Львівгаз», а тому відсутня вина відповідача в тому, що АТ "Українська залізниця" не спожито газу у березні-квітні 2019 р.

Однак, суд не погоджується із такими доводами відповідача та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

До компетенції регулятора на ринку природного газу належить затвердження правил постачання природного газу (п. 17 частини 3 статті 4 вказаного Закону).

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 30.09.2015 № 2496 затверджені Правила постачання природного газу.

Пунктом 1 Розділу 6 зазначених Правил визначено порядок та випадки відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, а саме: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Таким чином, до правовідносин, що склалися за спірним договором в частині відшкодування збитків, зазначених в п. 3.13. та 5.7 договору, застосовуються норми спеціального законодавства в галузі постачання природного газу, яким визначено порядок відшкодування збитків.

Доводи відповідача, що споживання газу було відсутнє у зв`язку із тим, що оператор газотранспортної системи - ПАТ «Львівгаз» не здійснив його постачання споживачу, суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені будь-якими доказами. Більше того, відповідачем не надано доказів того, що оператор газотранспортної системи для АТ "Українська залізниця" є ПАТ «Львівгаз», також в матеріалах справи немає договору про розподіл природного газу, який мав бути укладений залізницею із таким оператором, на виконання п. 2.6 договору № 6613/18-БО-21 від 11.10.2018 р.

Отже, суд вважає, що АТ "НАК" "Нафтогаз України" відповідно до умов договору правомірно нарахувало збитки відповідачу за споживання у березні-квітні 2019 р. газу у меншому обсязі, ніж був обумовлений у договорі (за відсутності його споживання).

Перевіривши наведений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що він є арифметично правильним, а тому стягненню з відповідача підлягають збитки в сумі 10 330,72 грн.

За таких обставин позовні вимоги АТ "НАК" "Нафтогаз України" суд задовольняє у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 10 456,44 грн. задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню у сумі 105 (сто п`ять) грн. 11 коп., 3 % річних у сумі 20 (двадцять) грн. 61 коп., збитки у сумі 10 330 (десять тисяч триста тридцять) грн. 72 грн., витрати по сплаті судового збору в 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Повне судове рішення складене 20 серпня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.