РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

10.08.2021Справа № 910/1617/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Фінанс Груп"

про стягнення 4 356,31 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України (надалі по тексту також позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Фінанс Груп" (надалі по тексту також відповідач) про стягнення 4 356,31 грн. неустойки за порушення умов Договору № 286/2/19/122 від 10.10.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № 286/2/18/182 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (1589000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2019) від 29.12.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/1617/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/1617/21 відповідач та позивач повідомлялися належним чином.

26.02.2021 до Господарського суду м. Києва було подано відзив на позовну заяву (відзив) у якому відповідач вказує на неналежний порядок проведення представниками позивача перевірки якості продуктів та неналежний порядок складання акта про порушення договірних зобов`язань, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволені позову.

Окрім цього, відповідач подав письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки.

Будь-яких додаткових заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі клопотань процесуального характеру на час розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2018 між Міністерством оборони України, як замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю "Преміум Фінанс Груп", як постачальником, укладено Договір № 286/2/18/182 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних (1589000-3) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу (годування штатних тварин) військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах на 2019), (надалі за текстом також Договір) згідно пункту 1.1. якого постачальник зобов`язується у 2019 році здійснити постачання замовнику у визначені строки продукти харчування та сушені продукти різні визначені цим Договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар відповідно до умов Договору та замовлення.

Згідно пунктів 1.6. та 5.1. Договору, з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №1 від 29.12.2018, загальна вартість продуктів харчування за каталогом продуктів харчування з ПДВ становить: 238 491 480,78 грн. Постачання продуктів харчування здійснюється з 01 січня до 31 грудня 2019 року.

Пунктом 2.3. Договору визначено, що передача харчових продуктів представнику замовника здійснюється представником постачальника. Представник постачальника зобов`язаний передати представнику замовника продукти харчування, строк придатності яких повинен становити не менше 50% від загального терміну придатності, встановленого виробником, а для продуктів харчування, термін реалізації яких становить менше 7 календарних днів не менше 70 % від загального терміну придатності, встановленого виробником.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що контроль за станом виконання договірних зобов`язань постачальником здійснюють замовник, представник замовника та уповноважені особи. Контрольні заходи та механізм їх здійснення визначено в Порядку, який затверджений постановою КМУ від 16.05.2018 № 488 "Про затвердження Порядку контролю за якістю послуг з харчування особового складу Збройних Сил".

Розрахунки за фактично поставлені товари проводяться змовником безготівковим шляхом, протягом 30 календарних днів з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства чи уповноваженою особою представника постачальника (п. 6.1. Договору).

Порядок поставки продуктів сторони визначили у пунктах 7.1. 7.3. Договору, зокрема, узгоджено, що товар постачається на умовах DDP на склад представника замовника визначеного у заявці відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положенням Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує збереження продуктів харчування під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів установлених діючими стандартами (п. 7.1.Договору).

Представник замовника у відповідності до Каталогу подає постачальнику попередню заявку (Додаток 14.5.) за п`ять робочих днів до початку періоду постачання на постачання харчових продуктів на період (двадцять вісім днів), (п.7.2. Договору).

Постачальник здійснює постачання продуктів харчування на підставі попередніх та поточних заявок відповідно до Каталогу.

Поточна заявка (Додаток 14.5) постачальнику подається представником замовника раз у сім днів у наступні терміни: при уточненні лише кількості продуктів харчування згідно Каталогу за три робочі дні до поставки; при уточненні асортименту та кількості продуктів харчування згідно Каталогу за шість робочих днів до поставки (п.7.2. Договору).

22.06.2019 за результатами перевірки поставлених відповідачем продуктів харчування у військовій частині НОМЕР_1 було виявлено порушення умов Договору щодо якості товару, зокрема виявлені продукти, які були не придатні до споживання та без відповідного маркування, на суму 12 454,00 грн.

Окрім цього, відповідачем було порушено терміни поставки замовлених продуктів відповідно до поточної заявки та порушено вимоги до маркування та етикування тари та упаковки, а також такого, що не відповідає вимогам, встановленим у стандартах.

На підтвердження виявлених недоліків товару складено Акт про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 5/90/1/193 від 22.06.2019 та Акт приймання-передачі №5/90/187, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з виявленими порушеннями Договору, позивач здійснив нарахування штрафних санкцій, зокрема: за порушення вимог до маркування та етикування тари та упаковки, а також такого, що не відповідає вимогам, встановленим у стандартах, штраф (12 454,00 грн. х 20% : 100) у розмірі 2 490,80 грн.; за несвоєчасну поставку продуктів харчування згідно поточної заявки, штраф (17 434,70 грн. вартість несвоєчасно поставлених продуктів х 10% : 100) у розмірі 1 743,47 грн.; за порушення строків виконання зобов`язання, пеню за період з 17.06.2019 по 23.06.2019 (17 434,70 грн. х 0,1% : 100 х 7) у розмірі 122,04 грн.

З метою досудового вирішення спору позивач надіслав на адресу відповідача (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 2-Б) письмову претензію № 286/6/4768 від 18.07.2019 з вимогою сплатити неустойку у загальному розмірі 4 356,31 грн.

Оскільки відповідач не сплатив нараховану неустойку за порушення умов Договору, 03.02.2021 позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача штрафних санкцій у загальному розмірі 4 356,31 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пункту 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договору поставки.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 526 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд встановив, що між сторонами був укладений Договір предметом якого є поставка продуктів харчування безпосередньо до військових частин Міністерства оборони України у строки та обсягах відповідно до поданих замовником заявок.

Відповідно до пункту 9.3.2. Договору, при постачанні товару визначеного асортименту з порушеннями вимог щодо якості товару, маркування та етикетування тари та упаковки, а також такого, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативно-правових актах, постачальник зобов`язаний замінити такий товар за свій рахунок протягом 24 годин, а також сплатити штраф у розмірі 20 відсотків вартості такого товару.

Пунктом 9.3.3. Договору передбачено, що при порушенні умов цього Договору щодо кількості несвоєчасно поставлених продуктів харчування згідно заявки, постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 10 відсотків від вартості таких продуктів харчування згідно Каталогу.

Додатково, у підпункті 9.3.3.1. Договору сторони узгодили, що за порушення строків виконання зобов`язань постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення.

У зв`язку з виявленими порушеннями Договору щодо якості та строків поставки товару, представниками позивача, які здійснювали приймання товару, складено Акт про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 5/90/1/193 від 22.06.2019 та Акт приймання-передачі №5/90/187, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

У поданому до суду відзиві на позов, відповідач вказує, що Акт № 5/90/1/193 від 22.06.2019 складений позивачем з порушеннями умов Договору та Інструкції, зокрема, перевірка проводилася не повним складом та не уповноваженими особами, а також без застосування процедур передбачених Договором.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивачем не було дотримано вимог передбачених підпунктами 3.2.2. 3.2.4. Договору, при визначенні якості продуктів харчування.

В складеному Акті про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 5/90/1/193 від 22.06.2019 вказано, що відповідна комісія здійснювала перевірку в присутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Фінанс Груп", будь-яких доказів оскарження чи незгоди з результатами перевірки на момент складання вказаних вище актів відповідач не надав.

Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про обґрунтованість нарахування позивачем неустойки у загальному розмірі 4 356,31 грн.

У свою чергу відповідачем було заявлене клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно з статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд встановив, що позивач був обізнаний про виявлені порушення Договору з моменту складання Акта про порушення договірних зобов`язань суб`єктом господарювання № 5/90/1/193 від 22.06.2019 та Акта приймання-передачі №5/90/187 від 22.06.2019, з огляду на що, строк позовної давності сплив 22.06.2020, в той час як позов подано 03.02.2021.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

За загальним правилом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256 та 261 Цивільного кодексу України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд вказує, що позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, наведеного у статті 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності.

Саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин.

Виходячи із загальних засад цивільного (господарського) законодавства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала права відповідної вимоги, й об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом упродовж позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц).

У даній справі Міністерство оборони України не довело, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропущення позовної давності. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити з підстав спливу позовної давності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.У позові Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Преміум Фінанс Груп" про стягнення 4 356,31 грн. відмовити повністю.

2.Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 10.08.2021

Суддя С. В. Стасюк