РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2021Справа № 910/9254/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Форсаж", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Зейтун Афшин, м. Київ

про стягнення 59 231,50 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Форсаж" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Зейтун Афшин (відповідач) суми заборгованості з орендних платежів в розмірі 6 581350 грн. та суми вартості втраченого майна в розмірі 52 650,00 грн, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов Договору оренди обладнання №1ор9845 від 04.02.2019 року в частині повернення орендованого майна чи його викупу після припинення дії договору.

Згідно з п. 2 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у встановлені судом строки подати відповідні заяви по суті.

З метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала суду від 14.06.2021 року.

Відповідач, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №011 ухвалу суду від 14.06.2021 про відкриття провадження у справі не отримав, у зв`язку з чим конверт було повернуто до Господарського суду міста Києва.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення з відбитком календарного штемпелю про повернення поштового відправлення вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі №910/9254/21 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень ст. 165 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву до суду не подав, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2019 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки №1ін9845 (надалі - Договір поставки), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується систематично постачати і передавати у власність покупцеві мастильні матеріали торгової марки (надалі ТМ) «Castrol» (надалі - товар) окремими партіями за цінами, в асортименті та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору поставки покупець зобов`язаний на протязі 24 місяців з моменту підписання цього Договору закупити мастильні матеріали ТМ «Castrol» в асортименті згідно з специфікацією - Додаток №1, який є невід`ємною частиною цього Договору, в обсязі не менше 5400 л сумарно за всіма поставленими відповідно до умов Договору окремими партіями, в тому числі продукти номенклатурної групи ТМ «Castrol Driveline», ТМ «Castrol EDGE» та ТМ «Castrol Magnatee 5w» не менше ніж 2880 л.

Постачальник зобов`язаний надати в оренду обладнання для СТО покупця на умовах окремого Договору оренди обладнання №1ор9845 від 04.02.2019 року на протязі 330 днів від дати підписання цього Договору, але не пізніше 31.12.2019 року. (п. 1.4. Договору поставки).

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному Договору. Покупець повинен виконати свої зобов`язання згідно п. 1.2. Договору не пізніше 04.02.2021 року. (пункти 12.1., 12.2. Договору поставки).

Відповідно наступних видаткових накладних, відповідач замовив, а позивач поставив 2495 літрів масла моторного, а саме:

- №1693 від 05.02.2019 року 433 літри на суму 55 999,64 грн;

- №3952 від 28.03.2019 року 243 літри на суму 24 930,46 грн;

- №5453 від 26.04.2019 року 180 літрів на суму 26 696,27 грн;

- №5673 від 06.05.2019 року 40 літрів на суму 7 645,42 грн;

- №7967 від 26.06.2019 року 269 літрів на суму 27 054,95 грн;

- №9475 від 31.07.2019 року 268 літрів на суму 27 768,42 грн;

- №12088 від 30.09.2019 року 328 літрів на суму 39 256,57 грн;

- №15947 від 26.12.2019 року 318 літрів на суму 36 631,40 грн;

- №2100 від 17.02.2020 року 416 літрів на суму 37 960,80 грн.

Позивачем зазначено, що на підставі п. 1.2. Договору відповідач мав замовити 5400 літрів, однак, замовив 2495 літрів.

Окрім того, 04.02.2019 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено Договір оренди обладнання (надалі - Договір оренди), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар бере у тимчасове платне користування обладнання (далі за текстом - майно, що орендується).

Найменування, кількість та вартість майна, що орендується зазначено у Додатку №1 до цього Договору (п. 1.1.2. Договору оренди).

Майно, що орендується, повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 330 днів з моменту підписання даного Договору. (п. 3.1. Договору оренди).

Відповідно до п. 3.2. Договору оренди передача майна в оренду здійснюється уповноваженими особами сторін за актом приймання-передачі обладнання.

Термін оренди складає 24 місяці з моменту прийняття майна, що орендується, за актом приймання-передачі обладнання. (п. 4.1. Договору).

Розмір орендних платежів, починаючи з 2-го кварталу 2019 року, складає 1 316,25 грн, з урахуванням ПДВ. Орендна плата сплачується безготівково на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 числа останнього місяця кожного кварталу. (пункти 5.1., 5.2. Договору оренди).

Відповідно до п. 7.1.8. Договору оренди орендар зобов`язаний у разі невиконання покупцем умов п. 1.3. Договору поставки та небажанні орендарем придбати майно, що орендується, на умовах п. 7.3. цього Договору, на вимогу орендодавця своїми силами та за свій рахунок повернути майно орендодавцю протягом 14 календарних днів.

Після закінчення терміну дії цього Договору та не бажанні придбати орендоване майно на умовах цього договору орендар зобов`язаний протягом 14 днів повернути майно, що орендується, орендодавцю разом з тарою, упаковкою та технічною документацією (комплектно) за актом приймання-передачі своїми силами та за свій рахунок у місце знаходження орендодавця або за письмовою вимогою у інше зазначене орендодавцем місце. (п. 8.1. Договору оренди).

Відповідно до п. 8.4. Договору оренди у випадку втрати майна, або його пошкодження, внаслідок чого воно не може бути використане за призначенням, орендар, зобов`язаний сплатити орендодавцю повну вартість майна, що орендується, зазначену у Додатку №1 до цього Договору.

Даний Договір може бути розірвано орендодавцем в односторонньому порядку, шляхом направлення відповідного письмового повідомлення орендарю, у наступних випадках:

- невиконання орендарем умов Договору та своїх зобов`язань у встановлені даним Договором строки;

- при передачі орендарем обладнання третім особам без погодження з орендодавцем;

- при не виконанні покупцем умов п. 1.3. Договору поставки та небажанні орендарем придбати майно, що орендується, на умовах п. 7.3. цього Договору. (п. 10.1. Договору оренди).

Додатком №1 до Договору оренди сторони погодили, що орендодавцем передається орендарю підіймач 2-х стійковий 4т електрогідравлічний з верхньою синхронізацією 220В в кількості 1 шт на суму в розмірі 52 650,00 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі обладнання №1/1ор9845 від 29.05.2019 року позивач передав, а відповідач прийняв майно, що орендується в оренду.

Як вказано позивачем, відповідач рахунки на оплату по замовленню другий квартал 2020 року - другий квартал 2021 року не оплатив, в результаті чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 6 581,50 грн, а саме, згідно наступних рахунків:

- №7773 від 30.06.2020 року на суму 1 316,30 грн;

- №12403 від 30.09.2020 року на суму 1 316,30 грн;

- №16631 від 31.12.2020 року на суму 1 316,30 грн;

- №3973 від 31.03.2021 року на суму 1 316,30 грн;

- №6420 від 01.05.2021 року на суму 1 316,30 грн.

07.05.2021 року позивач направив відповідачу претензію №1/7, в якій повідомив останнього про розірвання Договору оренди в односторонньому порядку та необхідність неповернення орендованого майна протягом 14 днів від дати розірвання договору.

Відповіді на зазначену претензію позивачем від відповідача не отримано, у зв`язку з чим листом від 27.05.2021 року позивач повідомив відповідача, що майно на суму 52 650,00 грн вважається таким, що втрачене і вказану суму необхідно повернути позивачу на реквізити компанії.

Звертаючись до суду з даним позовом, у зв`язку з розірванням Договору оренди, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з орендної плати в розмірі 6 581,50 грн та суму вартості втраченого майна (збитки) в розмірі 52 650,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір оренди, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором оренди (найму, піднайму), який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з укладенням Договору оренди та прийняттям в користування об`єкта оренди, виникло зобов`язання зі сплати орендної плати за весь час користування об`єктом оренди.

Факт користування відповідачем орендованим за Договором оренди майном, у тому числі за спірний період з другого кварталу 2020 по травень 2021 підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, та відповідачем належним чином не спростований.

За користуванням об`єктом оренди позивачем нараховано, за вказаний період орендну плату в розмірі 6 581,50 грн, згідно зазначених вище рахунків.

З огляду на положення 5.2. Договору оренди орендна плата сплачується безготівково на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 5 числа останнього місяця кожного кварталу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Між сторонами у справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України), що регулюються актами цивільного законодавства України.

Відповідно до статті 42 та частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Враховуючи, що строк оплати орендної плати та інших платежів, за заявлені позивачем періоди, є таким, що настав, за відсутності доказів оплати, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6 581,50 грн заборгованості визнаються судом обґрунтованими.

Окрім того, як встановлено вище, керуючись п. 10.1. Договору, позивач претензією №1/7, в односторонньому порядку, повідомив відповідача про розірвання Договору оренди з 30.04.2021 року та необхідність неповернення орендованого майна протягом 14 днів від дати розірвання договору, згідно п. 8.4. Договору.

Відповідно до частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 7.1.8. Договору оренди орендар зобов`язаний у разі невиконання покупцем умов п. 1.3. Договору поставки та небажанні орендарем придбати майно, що орендується, на умовах п. 7.3. цього Договору, на вимогу орендодавця своїми силами та за свій рахунок повернути майно орендодавцю протягом 14 календарних днів.

Проте, як встановлено судом, відповідач на виконання вимог Договору оренди та листа позивача від 27.05.2021 року відповідач майно на суму 52 650,00 грн не повернув, у зв`язку з чим позивач вказав, що воно вважається таким, що втрачене і вказану суму (збитки) необхідно повернути позивачу на реквізити компанії.

Відповідно до п. 8.4. Договору оренди у випадку втрати майна, або його пошкодження, внаслідок чого воно не може бути використане за призначенням, орендар, зобов`язаний сплатити орендодавцю повну вартість майна, що орендується, зазначену у Додатку №1 до цього Договору.

Частиною 1 -2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. При цьому, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Збитками в свою чергу, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною та ін.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що позивач зазнав збитків у зв`язку із неповерненням відповідачем майна з оренди на суму в розмірі 52 650,00 грн.

Отже, враховуючи викладене, правове обґрунтування підстав позову, суд вважає, що позивачем, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, належними доказами доведена протиправна поведінка відповідача та необхідність відшкодування збитків у розмірі 52 650,00 грн, заподіяних внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовано, водночас позивачем не доведено суду наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору у вигляді санкцій понад суми, визнані судом обґрунтованими.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 6 581,50 грн та суми збитків в розмірі 52 650,00 грн.

Щодо вимог позивача про покладення на відповідача понесених ним витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7 000,00 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позов позивача не підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі №914/434/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2021 року між адвокатом Шмаровим Євгеном Юрійовичем та позивачем (клієнт) було укладено Договір про надання правової допомоги адвокатом, предметом якого є надання клієнту захисту, представництва інтересів та іншу правову допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, акт наданих послуг від 06.06.2021 року на суму в розмірі 7 000,00 грн, прибутковий касовий ордер №45 від 07.06.2021 року на суму 7 000,00 грн та квитанцію №45 від 07.06.2021 на суму 7 000,00 грн.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, юридичну кваліфікацію правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичною особою-підприємця Зейтун Афшина (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Форсаж» (ідентифікаційний код 36871919, місцезнаходження: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 76) суму основного боргу в розмірі 6 581,50 грн (шість тисяч п`ятсот вісімдесят одна гривна 50 копійок), суму збитків в розмірі 52 650,00 грн (п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок), суму судового збору в розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімнадцять гривень 00 копійок) та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн (сім тисяч гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 та п. 17.5. розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С.М. Морозов