РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.08.2021Справа № 910/20124/20
за позовом ОСОБА_1

до: 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерц-Сіті"

про визнання недійсною довіреності, визнання недійсними рішень та актів приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Вовчик В.О.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреності від 15.07.2020, яка видана від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_4 та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. за №3637; визнання недійсним рішення єдиного учасника ТОВ "Комерц-Сіті" від 30.07.2020; визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Комерц-Сіті" від 31.07.2020, який підписано між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Комерц-Сіті" від 19.08.2020, який підписано між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнання недійсним рішення єдиного учасника ТОВ "Комерц-Сіті" від 21.08.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.03.2021.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про призначення підготовчого засідання була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою суду від 30.03.2021 відкладено підготовче засідання на 21.04.2021 та визнано явку позивача обов`язковою.

Протокольною ухвалою суду від 21.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.05.2021.

У судовому засіданні 26.05.2021 представником позивача заявлено клопотання про повернення не стадію підготовчого провадження у зв`язку із необхідністю подання додаткових доказів.

Протокольною ухвалою суду від 26.05.2021 повернуто на стадію підготовчого провадження та призначено підготовче засідання на 30.06.2021.

Протокольною ухвалою суду від 30.06.2021 зобов`язано позивача надати до суду копію належної якості проїзного документа, долученого разом із клопотання від 22.06.2021, зобов`язано позивача у підготовче засідання 21.07.2021 надати оригінали всіх долучених до матеріалів справи документів для огляду судом, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 21.07.2021.

У підготовчому засіданні 21.07.2021 судом оглянуто оригінал листа ДПС України від 24.09.2020 та довіреності від 03.09.2018.

Протокольною ухвалою суду від 21.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.08.2021.

У судовому засіданні 04.08.2021 суд заслухав вступне слово представника позивача, який підтримував позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Представники відповідачів у судове засідання 04.08.2021 не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, про місце, дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Відповідачі не подали до суду відзивів на позов, тобто не скористалися наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України.

04.08.2021 у судовому засіданні суд дослідив зібрані в матеріалах справи докази, заслухав пояснення представника позивача як щодо дослідження доказів, так і по суті позовних вимог.

У судовому засіданні 04.08.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.03.2016 відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ "Комерц-Сіті" ОСОБА_1 став учасником та директором ТОВ "Комерц-Сіті".

30.07.2020 ОСОБА_4 , який дія від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 15.07.2020, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. та зареєстрована в реєстрі за №3637, підписав рішення одноосібного учасника ТОВ "Комерц-Сіті", яким звільним ОСОБА_1 з посади директора Товариства та призначив керівником ОСОБА_3 .

Згідно акту приймання-передачі від 31.07.2020, який підписано ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 перейшла частка у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "Комерц-Сіті", яка належала ОСОБА_1

18.08.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був підписаний акт приймання-передачі 100% частки статутного капіталу ТОВ "Комерц-Сіті".

Рішення від 21.08.2020, яке підписано ОСОБА_2 , звільнено ОСОБА_3 із посади директора ТОВ "Комерц-Сіті" та призначено керівником ТОВ "Комерц-Сіті" ОСОБА_2 .

Зазначені дії супроводжувалися внесенням державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що довіреність від 15.07.2020 на ім`я ОСОБА_4 позивачем не підписувалася, доручень на вчинення відповідних дій позивач нікому не надавав, з огляду на що, позивач звернуся до суду із даним позовом та просить визнати недійсною довіреність та вказані правочини на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до протоколу №9 Загальних зборів учасників ТОВ "Комерц-Сіті" від 25.03.2016 прийнято ОСОБА_1 до складу учасників ТОВ "Комерц-Сіті" з часткою розміром 1 000,00 грн, що становить 100% статутного капіталу зі всіма правами та обов`язками учасника Товариства; затверджено частку ОСОБА_1 у статутному капіталі Товариства в розмірі 100%, що становить 1 000,00 грн; прийнято на посаду директора Товариства ОСОБА_1 .

Із наявної в матеріалах справи копії довіреності від 15.07.2020 вбачаєтьяс наступне.

15.07.2020 ОСОБА_1 видав на ім`я ОСОБА_4 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. за реєстровим №3637, якою уповноважено ОСОБА_4 представляти інтереси ОСОБА_1 у правовідносинах, що прямо чи опосередковано стосуються користування та розпорядження належним довірителю нерухомим майном, з усіма об`єктами прав та повноважень, наданих власнику, в тому числі, але не виключно здійснювати всі, без винятку, повноваження як учасника всіх товариств з обмеженою відповідальністю, в яких я маю частку, з усіма правами та можливостями, наданими чинним законодавством України та статутами юридичних осіб учасників, з правом розпорядження, належними мені частками в статутних капіталах в будь-якій фірмі та будь-яким чином в тому числі правом виходу зі складу учасників, правом відступлення її (частки) будь-якій особі в будь-якій формі, правом продажу частки в статутному фонді (капіталі).

Довіреність видана з правом передоручення повноважень третім особам, терміном на один рік і дійсна до 15.07.2021.

Згідно зі ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як на підставу для визнання спірної довіреності недійсною позивач посилається на ст. 203, 215 ЦК України та зазначає, що позивачем не підписувалася спірна довіреність та не видавалося доручення на розпорядження його корпоративними правами у ТОВ "Комерц-Сіті".

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна з сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК України).

За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику довірителем відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа. Такий же висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №902/439/19 та від 03.09.2019 у справі №925/394/18.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину.

Як вбачається з позовної заяви, аргументуючи свої вимоги щодо визнання недійсними довіреності від 15.07.2020 позивач зазначає, що він ніколи не видавав відповідної довіреності та не підписував її, а на момент видачі довіреності перебував за межами країни.

Суд критично оцінює вищевказані доводи позивача, оскільки при оформленні довіреності особа Єщенко Миколи Петровича встановлювалася приватним нотаріусом, перевірялася його дієздатність, а підпис здійснювався у його присутності, що підтверджується посвідчувальним написом нотаріуса на тексті довіреності.

Враховуючи норми ч. 7 ст. 44 Закону України "Про нотаріат", дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.

Відповідно до п. 1 гл. 9 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, тексти, зокрема, довіреностей, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, за винятком примірників документів, що залишаються у справах нотаріуса, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів з лицьового та зворотного боку цих бланків.

Пунктом 2 гл. 9 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що у разі, якщо документ викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів, на примірнику документа, що залишається у справах нотаріуса, нотаріус після посвідчувального напису у правому нижньому куті аркуша зазначає серію та номери використаних на нотаріальну дію спеціальних бланків нотаріальних документів.

Відповідно до п. 2.1, п. 2.2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, письмові правочини, що посвідчуються нотаріально, виготовляються нотаріусом не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у матеріалах нотаріальної справи. Усі примірники підписуються учасниками правочину та мають силу оригіналу, у тому числі примірник, який зберігається у справах нотаріуса.

Отже, примірник довіреності, який міститься в матеріалах нотаріальної справи та довіреність на спеціальному бланку нотаріальних документів, яка видається особі після її посвідчення нотаріусом не є одним і тим самим примірником.

Згідно з п. 4 гл. 9 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України "Про нотаріат".

На підтвердження заявлених вимог позивачем долучено копію паспорта позивача та, зі слів представника позивача, копію першої сторінки паспорта особи, яка підписувала довіреність отриманої із нотаріальної справи на підтвердження того, що довіреність була підписана не позивачем; копію проїзного документа та копію листа міграційної служби на підтвердження на підтвердження перебування позивача за межами країни.

Суд критично оцінює зазначені вище докази з наступних підстав.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Частиною 1 ст. 78 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Із долучених до матеріалів справи копій паспортів не вбачається, що останні мають ознаки підробки та джерело отримання вказаних документів. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що копія паспорта (який за словами представника є підробленим) отримано із матеріалів нотаріальної справи. Однак будь-яких належних та допустимих доказів не підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи не додано.

Протокольною ухвалою суду від 30.06.2021 позивача було зобов`язано надати оригінали всіх долучених до матеріалів справи документів, однак оригінали зазначених вище документів для огляду судом надано не було.

Долучена копія проїзного документа взагалі не є належним та допустимим доказом, оскільки із наданої копії не можливо встановити зміст документа.

Крім того, протокольною ухвалою суду від 30.06.2021 позивача було зобов`язано надати копію належної якості проїзного документа та його оригінал для огляду судом у підготовчому засіданні 21.07.2021, однак останнім вимог протокольної ухвали виконано не було.

Надана до матеріалів справи копія довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 24.09.2020 судом оцінюється критично, оскільки у останній зазначено, що остання видана за результатами розгляду заяви ОСОБА_6 , а ДПС України не несе відповідальності за подальше поширення інформації.

Проте, зазначеної у листі заяви ОСОБА_6 до матеріалів справи не долучено.

Крім того, позивач не скористався наданими йому процесуальними правами щодо подання клопотання про витребування доказів або про призначення судової експертизи, з метою доведення обґрунтованості заявлених вимог.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу для визнання недійсною спірної довіреності.

Відтак, суд зазначає, що в спірному випадку дійсність нотаріально посвідченої довіреності не може спростовуватися лише наданою до матеріалів справи копією листа Державної прикордонної служби України.

Як передбачено ч. 2 ст. 80 ГПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Жодних повідомлень в порядку ч. 4 ст. 80 ГПК України, а рівно і клопотань про витребування доказів в порядку ст. 81 ГПК України позивачем до суду не подано.

Звертаючись з позовом до суду, а також під час розгляду даної справи, позивач наголошував, що підпис на спірній довіреності вчинений не позивачем, однак належними та допустимими доказами належність підпису позивачу не спростовано.

Разом з цим, як встановлено судом, оспорювана довіреність була нотаріально посвідчена за реєстровим №3637, особа підписанта та дієздатність перевірена.

В свою чергу, позивачем не доведено відсутність волевиявлення (позивача) на видачу такої довіреності.

Отже, позивачем не доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами (у розумінні ст. 76, 77, 79 ГПК України), що оспорювана довіреність суперечать положенням ст. 203 ЦК України, а відповідно, не доведено наявності підстав для визнання довіреності недійсною відповідно до ст. 215 ЦК України. А тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсною довіреності.

Позовні вимоги про визнання недійсними рішення єдиного учасника ТОВ "Комерц-Сіті" від 30.07.2020 та акту приймання-передачі частки у статутному капіталі від 31.07.2020 обґрунтована тим, що позивач не надавав доручення на вчинення зазначених дій, а відповідно вказані дії були вчинені особою за відсутності повноважень. Волевиявлення на відчуження корпоративних прав у позивача не було, що є підставою для визнання договору недійсним.

Як було зазначено, довіреність від 15.07.2020 позивач уповноважив ОСОБА_4 на представництво своїх інтересів, в тому числі з правом здійснювати всі, без винятку, повноваження як учасника всіх товариств з обмеженою відповідальністю, в яких має частку довіритель, з усіма правами та можливостями, наданими чинним законодавством України та статутами юридичних осіб учасників, з правом розпорядження, належними довірителю частками в статутних капіталах в будь-якій фірмі та будь-яким чином в тому числі правом виходу зі складу учасників, правом відступлення її (частки) будь-якій особі в будь-якій формі, правом продажу частки в статутному фонді (капіталі).

Із долученої копії рішення №30-07-20 одноособового учасника ТОВ "Комерц-Сіті" вбачається, що підписано ОСОБА_1 , одноособовим учасником ТОВ "Комерц-Сіті" в особі представника за довіреністю О.М. Івахненком.

Справжність підпису ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності, виданої від імені ОСОБА_1 , посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В. Зазначений підпис зроблено у присутності приватного нотаріуса. Особу ОСОБА_4 , який підписав документ встановлено, його дієздатність та повноваження перевірено. Зазначений посвідчуваний напис зареєстровано в реєстрі за №318.

Згідно з положеннями п. 4 глави 4 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами.

Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів на підтвердження відсутності спірної довіреності у Єдиному реєстрі довіреностей.

Належними та допустимими доказами не підтверджено відсутність волевиявлення позивача на вчинення спірних правочинів.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації. При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Частинами 1, 3 ст. 167 ГК України встановлено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; вийти у встановленому порядку з товариства.

Відповідно до ст. 97, 98 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства. Кожен учасник товариства має право бути присутнім на загальних зборах учасників, брати участь в обговоренні питань порядку денного і голосувати з питань порядку денного загальних зборів учасників. Кожен учасник товариства на загальних зборах учасників має кількість голосів, пропорційну до розміру його частки у статутному капіталі товариства, якщо інше не передбачено статутом.

За змістом ч. 1 ст. 30 Закону загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

Особливості проведення загальних зборів учасників товариством, що має одного учасника визначені статтею 37 Закону, згідно приписів якої у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.

Позивач вважає, що рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерц-Сіті" від 30.07.2020 має бути визнаним судом недійсним з огляду на те, що воно було підписано особою за відсутності повноважень на вчинення відповідних дій.

Проте, як встановлено судом, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів (у розумінні ст.ст. 76, 77, 79 ГПК України) на підтвердження того, що рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерц-Сіті" від 30.07.2020 було підписано від імені ОСОБА_1 неуповноваженою ним особою.

Матеріалами справи не спростовано того, що ОСОБА_1 , як єдиний учасник ТОВ "Комерц-Сіті", що володіє 100% голосів, був присутній на загальних зборах в особі представника ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності від 15.07.2020, а відтак такі загальні збори проводилися, а оспорюване рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерц-Сіті" від 30.07.2020 приймалися за наявності кворуму.

При цьому факт проведення зазначених загальних зборів підтверджується також з огляду на те, що зазначене рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерц-Сіті" було засвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченком А.В.

Так, згідно з пунктом 4 глави 9 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України "Про нотаріат".

Згідно з п. 4 глави 4 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами.

Таким чином, позивачем не доведено, що при прийнятті рішення єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю "Комерц-Сіті" від 30.07.2021 було порушено корпоративні права позивача, як єдиного учасника товариства.

Враховуючи, що матеріалами справи не доведено наявність підстав для визнання недійсними спірної довіреності, рішення єдиного учасника ТОВ "Комерц-Сіті" від 30.07.2020 та акту приймання-передачі від 31.07.2020, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог про визнання недійсним акту приймання-передачі від 19.08.2020 та рішення єдиного учасника ТОВ "Комерц-Сіті" від 21.08.2020, з огляду на їх похідній характер від первинних позовних вимог, які судом відхилені.

Крім того, на копіях спірних документів міститься відмітка про їх відповідність оригіналам, проте позивачем так і не надано оригіналів усіх доданих документів для огляду у судовому засіданні.

Як встановлено ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустити доказами обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреності, визнання недійсними рішень та актів приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 13.08.2021.

Суддя Н.І. Зеленіна