РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2021Справа № 910/13477/18 (910/7867/21)

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Петрол"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕГІОН-ЩИТ"

про стягнення 200.000, 00 грн. в межах справи № 910/13477/18

Суддя Пасько М.В.

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 200.000, 00 грн. в межах справи № 910/13477/18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/13477/18 (910/7867/21) за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розглянувши матеріали справи в спрощеному провадженні без виклику сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

В поданій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Петрол" (далі - Позивач) просить стягнути на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон-щит" (далі - Відповідач) суму боргу в розмірі 200.000, 00 грн. та судовий збір в розмірі 3.000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.10.2017 році між товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Петрол" та ТОВ "Фактор Нафтогаз" (відповідачем у справі №910/13477/18 (910/11927/20) яка вже розглянута судом в межах справи про банкрутство) було укладено договір № 010317, відповідно до умов якого, ТОВ "Фактор Нафтогаз" отримав поворотну фінансову допомогу у загальному розмірі 7.867.012,71 грн.

Пізніше, 25.08.2017 року було укладено договір відступлення права вимоги № 250817, відповідно до якого право вимоги боргу до ТОВ "Фактор Нафтогаз" Позивач уступив Відповідачу - ТОВ "Легіон-щит". Заборгованість ТОВ "Фактор Нафтогаз" перед ТОВ "Легіон-щит" в подальшому була погашена, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1 ст. 512 ЦКУ). Внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦКУ).

Договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦКУ).

За договором відступлення права вимоги можуть бути відступлені права вимоги за будь-якими договорами (купівля-продаж, постачання, позика, позичка, кредит тощо) будь- яким кредитором.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно умов Договору № 250817 Відповідач зобов`язався у строк визначений сторонами сплатити кошти Позивачу.

Відповідно до п. 3.2. Договору у ТОВ "Легіон-щит" виник обов`язок до 31.12.2017 року включно сплатити ТОВ "Авто-петрол" грошові кошти в сумі 7.867. 012, 71 грн.

На виконання умов вказаного договору, ТОВ "Легіон-щит" 01.11.2017 року частково сплатив на банківський рахунок ТОВ "Авто-петрол" грошові кошти в сумі 777.200, 00 грн. Різниця між сумою боргу та сумою яка була сплачена складає - 7.089. 812, 71 грн. (7.867.012, 71 грн. борг - 777.200, 00 грн. частина сплаченої суми = 7.089.812, 71 грн. залишок заборгованості). Позивач в своїй позовній заяві просить суд стягнути не всю суму боргу - 7.089.812, 71 грн., а лише її частину в сумі 200.000, 00 грн.

Відповідно до ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Однак, станом на день розгляду позову Відповідач так і не сплатив Позивачу кошти відповідно до укладеного Договору .

Відповідач не надав суду відзиву, у встановлений судом строк, чи інших документів, які б могли спростувати обставини викладені в позовній заяві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою Господарського суду міста Києва від 10.10.2019 року у справі № 910/13477/18 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Іванюка Олександра Миколайовича.

Статтею 12 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що арбітражний керуючий має право запитувати та отримувати документи або їх копії від юридичних осіб органів державної влади і органів місцевого самоврядування та від фізичних осіб за ї згодою; отримувати інформацію з державних реєстрів шляхом направлення офіційний запитів до держателя або адміністратора відповідного реєстру. Частиною 9 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що розпорядник майна має право на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів, у тому числі укладених боржником з порушенням порядку, встановленого цим Кодексом, а також позовів щодо визнання недійсними актів, прийнятих у процедурі розпорядження майном щодо зміни організаційно-правової форми боржника. Частиною 2 ст. 7 Кодексу визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

У відповідності до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з вказаної дати Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" втратив чинність.

За приписами пункту 4 прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Укладений між Позивачем та Відповідачем Договір за своєю правовою природою є договором цесії.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), як це визначено ст. 610 Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач виконав свої договірні зобов`язання у повному обсязі. Водночас Відповідач, порушив умови Договору, не здійснивши повного розрахунку у визначений сторонами термін.

Враховуючи те, що оплата за відступлення права вимоги не була здійснена у встановлені сторонами терміни, відповідно до розрахунків Позивача, які на думку суду є вірними, Відповідач повинен сплатити Позивачу 200.000, 00 грн. заборгованості.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Легіон-щит" (вул. Трьохсвятительська, буд. 9, оф. 1, м. Київ 1, 01001; ідентифікаційний код 36470403) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-петрол" (вул. Полковника Шутова, 16, м. Київ, 03067; поштова адреса: 18003, м. Черкаси, а/с 707; ідентифікаційний код 38674970) суму основного боргу в розмірі 200.000, 00 грн. та судовий збір в розмірі 3.000, 00 грн.

3.Видати наказ відповідно до ст. 327 ГПК України.

4.Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та строк визначені розділом ІV ГПК України.

Суддя М.В. Пасько