ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року Справа № 906/1165/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Гудак А.В.

суддя Петухов М.Г.

при секретарі судового засідання Пацьолі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 31.05.2021 р. у справі №906/1165/20 (суддя Кудряшова Ю.В., повний текст ухвали складено 07.06.2021 р.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС"

про стягнення 172 019,23 грн.

за участю представників:

позивача - Саєнко І.М.,

відповідача - Сидорчук Ю.М., Лугіна С.А.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 31.05.2021 р. у справі №906/1165/20 відмовлено в прийнятті додаткового рішення за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" (вх. №02-44/652/21 від 19.04.2021) у справі №906/1165/20.

В обґрунтування своєї ухали суд першої інстанції вказав, що оскільки відповідачем не було подано суду детального опису робіт (наданих послуг) та вартості кожної послуги виконаних за договором №38/12 від 01.11.2020 р., то вартість витрат на професійну правничу допомогу не є підтвердженою належними та допустимими доказами. У зв`язку із чим місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що в даному випадку витрати на професійну правову допомогу не підлягають відшкодуванню навіть пропорційно розміру незадоволених позивачу вимог.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" 25000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вважає, що розмір понесених ним витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та підтверджується у повному обсязі договором про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р., додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги та актом прийому-передачі послуг №1 від 09.04.2021 р., які містять детальний опис робіт (наданих послуг), а також платіжним дорученням №308 від 12.04.2021 р. на суму 25000 грн..

Товариством з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000" надано відзив на апеляційну скаргу, в якому з підстав викладених у ньому, просить ухвалу господарського суду Житомирської області від 31.05.2021 р. у справі №906/1165/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати та конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 124 цього Кодексу разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що попередній розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, зроблено відповідачем у відзиві на позовну заяву, в якому зазначено, що орієнтовний розрахунок таких витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 27000 грн.. Також вказано про те, що розрахунок та докази таких витрат будуть надані пізніше (т.1, а.с.92-98).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справ, оскільки склад та розмір витрат пов`язаних з оплати правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За змістом ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Колегією суддів встановлено, що докази понесених судових витрат були надіслані відповідачем до господарського суду Житомирської області листом з описом вкладень 13.04.2021 року, що підтверджується відповідною відміткою відділення поштового зв`язку на поштовому конверті та описі вкладення у цінний лист (т.2, а.с.43-44).

Згідно ч.7 ст.116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Таким чином, з огляду на дату прийняття місцевим господарським судом рішення у справі №906/1165/20 (09.04.2021 р.) та дату надіслання вищевказаних доказів суду, колегією суддів встановлено дотримання відповідачем строків визначених у ч.8 ст.129 ГПК України, а тому заява відповідача про стягнення судових витрат підлягає розгляду судом.

На підтвердження понесених відповідачем витрат, разом із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №906/1165/20, товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" було подано до суду копії договору про надання правової допомоги №38-12 від 01.11.2020 р., додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р., акту приймання-передачі послуг №1 від 09.04.2021 р. та платіжного доручення №308 від 12.04.2021 року (т.2, а.с.37-42).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.11.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" (далі - клієнт) та адвокатом Сидорчук Ю.М. (далі - адвокат) укладено договір про надання правової допомоги №38/12 (т.2, а.с.37-39).

Пунктом 1.1. договору сторони узгодили, що цей догорів регулює порядок надання адвокатом правової допомоги клієнту з питань, що передбачатимуть необхідність виконання правової роботи, спрямованої на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у разі порушення їх, зокрема, в межах господарських проваджень, з усіма необхідними повноваженнями в судах усіх рівнів та юрисдикцій.

Згідно пункту 1.2. договору за цим договором адвокат надає клієнту наступну правову допомогу з питань, визначених в п.1.1. договору: надання усних консультацій, підготовка листів, звернень, заяв, скарг, клопотань, інших документів правового характеру, представництво інтересів клієнта під час проведення процесуальних дій, представництво інтересів клієнта у судах усіх рівнів та юрисдикцій з усіма необхідними правами та обов`язками, перед третіми особами (органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями, але не виключно), якщо таке представництво є необхідним у межах надання правової допомоги.

Пунктом 1.3. договору адвокат надає клієнту правову допомогу з питань, що передбачатимуть необхідність надання йому (клієнту) такої правової допомоги, а клієнт зобов`язується прийняти надану адвокатом правову допомогу на умовах, визначених цим договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту. За надання правової допомоги, визначеної у п.1 цього договору, клієнт сплачує гонорар, розмір та порядок оплати якого визначається у додатковій угоді до цього договору. Сторони зобов`язані скласти акт приймання-передачі послуг, який готується адвокатом у 2 (двох) примірниках та надається/надсилається клієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів перевіряючи відповідність зазначених в акті прийому-передачі послуг, фактично наданій допомозі. У випадку відсутності зауважень клієнт у вказаний термін його підписує або надає мотивовану письмову відмову від його підписання (пункти 3.1, 3.2. договору).

Згідно п.4.3. договору обов`язком адвоката є надання клієнту професійної правової допомоги, передбаченої цим договором.

Додатковою угодою №1 до договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р. адвокат Сидоручук Ю.М. та ТОВ "Партнер-ВС" домовились, що надання правової допомоги, передбаченої розділом 1 договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р. передбачає надання правової допомоги у рамках господарської справи №906/1165/20, яка розглядається в господарському суді Житомирської області. (п.1 додаткової угоди) (т.2, а.с.40).

Відповідно до п.2 додаткової угоди сторони домовились, що надання правової допомоги передбаченої розділом 1 договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р. передбачає: 1) аналіз матеріалів справи №906/1165/20; 2) аналіз судової практики в аналогічних спорах; 3) участь адвоката у судових засіданнях у господарському суді Житомирської області; 4) складання відзиву на позовну заяву ТОВ "РІМ-2000"; 5)аналіз відповіді на відзив на позовну заяву; 6) складання заперечень на відповідь на відзив.

Згідно п.3 додаткової угоди на виконання п.3 договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р. сторони дійшли згоди, що вартість надання правової допомоги, визначеної п.1 цієї додаткової угоди складає 25000 грн..

На підтвердження обсягу наданих послуг 09.04.2021 р. адвокатом Сидорчук Ю.М. та ТОВ "Партнер-ВС" було складено та підписано акт прийому-передачі послуг №1. Обсяг наданих послуг наведених у п.1 акту відповідає обсягу послуг погоджених адвокатом і клієнтом у додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р. та вартість зазначених послуг становить 25000 грн. (т.2, а.с.41).

З платіжного доручення №308 від 12.04.2021 р. вбачається, що ТОВ "Партнер-ВС" було сплачено на рахунок адвоката Сидорчук Ю.М. 25000 грн.. Призначенням платежу є оплата правової допомоги згідно договору №38/12 від 01.11.2020 р., рахунок №1 від 12.04.2021 р. без ПДВ (т.2, а.с.42).

Оцінюючи подані відповідачем докази, а саме: договір про надання правової допомоги №38-12 від 01.11.2020 р., додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р., акт приймання-передачі послуг №1 від 09.04.2021 р. та платіжне доручення №308 від 12.04.2021 р., судом апеляційної інстанції встановлено, що вказані докази є належними та допустимими в розумінні ст. 76, 77 ГПК України та у своїй сукупності підтверджують фактичний обсяг наданих адвокатом послуг та відповідно розмір понесених відповідачем витрат на професійну правову допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки місцевого господарського суду про те, що вартість витрат відповідача на професійну правничу допомогу не є підтвердженою належними та допустимими доказами у зв`язку із неподанням ним до суду детального опису робіт (наданих послуг) та вартості кожної послуги виконаних за договором №38/12 від 01.11.2020 р. з огляду на таке.

Зокрема, апеляційним судом встановлено, що детальний опис робіт (наданих послуг) міститься як в додатковій угоді №1 до договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р., так і в акті приймання-передачі послуг №1 від 09.04.2021 року. Водночас обсяг наданих адвокатом Сидорчук Ю.М. послуг підтверджується документам наявним у судовій справі, що свідчить про достовірність переліку робіт наведених у додатковій угоді та акті приймання-передачі. Висновки місцевого господарського суду щодо незазначення відповідачем вартості кожної послуги виконаних за договором №38/12 від 01.11.2020 р., колегія суддів оцінює критично, оскільки у пункті 3 додаткової угодою №1 до договору про надання правової допомоги №38/12 від 01.11.2020 р. сторони визначили саме фіксований розмір адвокатського гонорару, який становить 25000 грн..

Розглядаючи заяву відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 ГПК України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Натомість, поданий до суду першої інстанції товариством з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000" відзив на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення від 13.04.2021 р. не містить доводів щодо неспівмірності витрат товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" на професійну правову допомогу (т.2, а.с.156-157).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20 листопада 2020 року у справі №910/13071/19 звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме: судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинились.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Житомирської області від 09.04.2021 р. у справі №906/1165/20 позов товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000" до товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000" 150375,96 грн. основного боргу, 11973,85 грн. - пені, 2786,71 грн. - 3% річних, 751,87 грн. - інфляційних, а також 2488,33 грн. - сплаченого судового збору. В решті позову відмовлено.

Оскільки місцевим господарським судом позов задоволено частково та відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 847,14 грн., що становить 0,5 % від загальної ціни позову, керуючись п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, колегія суддів вважає, що заява ТОВ "Партнер-ВС" про винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №906/1165/20 підлягає частковому задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином розмір витрат відповідача на професійну правову допомогу, що підлягає стягненню з позивача становить 125 грн. (0,5% від 25000 грн.).

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності і необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited" проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

На підставі вищевикладеного, дослідивши надані відповідачем докази, якими підтверджується понесення останніми витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, врахувавши фактичний об`єм наданих адвокатом Сидорчук Ю.М. послуг у суді першої інстанції та їх вартість, апеляційний господарський суд встановив, що ухвала господарського суду Житомирської області від 31.05.2021 р. у справі №906/1165/20 підлягає скасуванню, а заява ТОВ "Партнер-ВС" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі №906/1165/20 підлягає частковому задоволенню. Колегія суддів дійшла висновку про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" 125 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" на ухвалу господарського суду Житомирської області від 31.05.2021 р. у справі №906/1165/20 - задоволити частково.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 31.05.2021 р. у справі №906/1165/20 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" про ухвалення додаткового рішення у справі №906/1165/20 - задоволити частково.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "РІМ-2000" (49040, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Панікахи, буд. 2, корпус 12, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-ВС" (10001, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Параджанова Сергія, буд. 93, ) 125,00 грн. (сто двадцять п`ять гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Господарському суду Житомирської області видати судовий наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "17" серпня 2021 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.