ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року м. Черкаси справа № 925/650/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Нестеренко А.М., за участі представників сторін: позивача (в режимі відеоконференції) - адвоката Гнєзділової Н.В., відповідача - не з`явились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Фермерського господарства "Лещенко" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімрост" про стягнення 309433 грн. 66 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фермерське господарство "Лещенко" звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімрост" (далі-відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки товару № АХ-2503-1 від 25.03.2019 року, 235217 грн. 60 коп. боргу, 32446 грн. 87 коп. пені, 11718 грн. 39 коп. 3 % річних, 26050 грн. 80 коп. інфляційних втрат, що разом становить 309433 грн. 66 коп., а також відшкодування судових витрат.

Позов мотивований порушенням відповідачем зобов`язання з поставки товару за договором поставки товару № АХ-2503-1 від 25.03.2019 року, оплаченого позивачем. Оплачений товар відповідач не поставив, тому позивач вимагає повернення сплачених коштів попередньої оплати та пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 27.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній відкрито провадження у справі № 925/650/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 22.07.2020 року.

Ухвалою суду від 01.07.2021 року, за клопотанням позивача, забезпечено проведення судового засідання у справі № 925/650/21, призначеного на 22.07.2021 року для представника фермерського господарства "Лещенко" в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням його власних технічних засобів.

Позивач в особі свого представника подав суду 21.07.2021 року через систему «Електронний суд» клопотання (вх. № 11742/21, а.с. 39-43), в якому просив долучити до матеріалів справи додаткові докази в обґрунтування позовних вимог.

В судовому засіданні 22.07.2021 року представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві, підтримав і просив задовольнити повністю.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав, проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження не заперечив, явку свого представника у судове засідання не забезпечив, не повідомивши причини. Відповідно до даних Укрпошти про відстеження поштового відправлення № 011 з ухвалою суду від 27.05.2021 року, відповідач 28.05.2021 року отримав поштове відправлення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, суд, відповідно до ст. 202 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з таких підстав.

25.03.2019 року позивач - Фермерське господарство "Лещенко", як покупець, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімрост", як постачальник, уклали договір поставки № АХ-2503-1 (далі - Договір, а.с. 18-20), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати у встановлені цим договором строки мінеральні добрива (далі товар) у власність покупця для використання у підприємницькій діяльності, а

покупець прийняти товар та оплатити його вартість за цінами та на умовах, визначених цим договором.

У Договорі його сторони погодили всі істотні умови, зокрема, домовилися про таке:

п. 1.2. - ціна, кількість, асортимент, терміни і пункти поставки товару обумовлюються в додатках (специфікаціях) до даного договору, які погоджуються сторонами та є невід`ємними частинами договору;

п. 4.3. - датою поставки товару є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної . Видаткові накладні є документами, які підтверджують виконання зобов`язання постачальника по передачі товару у погодженій ними кількості. Підпис уповноваженого представника покупця у видатковій накладній підтверджує факт належного виконання з боку постачальника умов поставки, визначених цим договором;

п. 6.3. - покупець здійснює оплату товару не пізніше трьох банківських днів з дня отримання відповідного рахунку постачальника, якщо інше не передбачено даним договором або додатками чи додатковими угодами до нього;

п. 6.4.- покупець має право здійснити попередню оплату вартості всієї партії товару;

п. 7.1. - договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором;

п. 8.10. - за порушення строків поставки товару, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строки товару, за кожен день прострочення.

Договір підписаний представниками обох сторін, їх підписи посвідчені їхніми печатками.

На виконання цього Договору сторони уклали додаток № 1 - Специфікацію поставки товару (а.с. 20 на звороті), в якій погодили поставку товару - добрив рідких аміачних (КАС-32)налив в кількості 50 тон за ціною 7600 грн. за тону на загальну суму з ПДВ 465000 грн.

В п.п. 2, 3 Специфікації сторони обумовили, що покупець здійснює 100% попередню оплату вартості всього товару; постачальник зобов`язався поставити товар покупцю до 30.09.2019 року.

Відповідач 26.03.2021 року виставив позивачу рахунок-фактуру № АХ-0000013 на оплату продукції: добрива рідкі аміачні (КАС-32)налив в кількості 50 тон за ціною 7600 грн. за тону на загальну суму з ПДВ 465000 грн. В рахунку постачальником зазначено ТОВ «Агрохімрост», одержувачем ФГ «Лещенко», рахунок дійсний до сплати до 28.03.2019 року (а.с. 13).

Платіжним дорученням № 409 від 26.03.2019 року позивач - ФГ «Лещенко» сплатив відповідачу ТОВ «Агрохімрост» 456000 грн. з призначенням платежу: «за добриво згідно рахунку № АХ-0000013 від 26.03.2019 року» (а.с. 10).

Із видаткової накладної № АХ-0000025 від 28.03.2019 року, відповідної товаро-транспортної накладної № 20 від 28.03.2019 року (а.с. 11, 15), вбачається, що відповідачем відвантажено позивачу і останнім отримано за замовленням на підставі рахунку-фактури № АХ-0000013 від 26.03.2019 року товар - добрива рідкі аміачні (КАС-32) налив в кількості 23,77 тон на загальну суму 216782 грн. 40 коп.

Із квитанції про реєстрацію податкової накладної/рахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних № 11 від 26.03.2019 року вбачається реєстрація відповідачем відповідної господарської операції щодо позивача (а.с. 16).

Товар в кількості 26,23 тон на загальну суму 239217 грн. 60 коп. відповідач не поставив позивачу.

23.07.2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 29, в якій просив довезти недопоставлене добриво або повернути грошові кошти у розмірі 239217 грн. 60 коп., сплачені позивачем на підставі платіжного доручення № 409 від 26.03.2019 року у зв`язку з невиконанням поставки товару, вказаного у рахунку-фактурі № АХ-0000013 від 26.03.2019. В разі невиконання претензії позивач попередив відповідача про можливість звернення до господарського суду за вирішенням цього спору (а.с. 12).

Претензія позивача залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Отже, предметом спору, що розглядається у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про повернення грошових коштів попередньої оплати в розмірі 239217 грн. 60 коп. та стягнення 32446 грн. 87 коп. пені на підставі п. 8.10. Договору, 26050 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 11718 грн. 39 коп. 3% річних, обумовлених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусового виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу (ГК) України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);

сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч.ч. 1, 3 ст. 510);

одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);

зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);

кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);

якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);

зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);

зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);

порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);

у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 1 ст. 611);

боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612).

Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:

договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);

відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);

договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);

ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ч.ч. 1-3 ст. 632);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);

договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639);

договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640).

Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що пропозиція відповідача поставити товар оформлена рахунком-фактурою № АХ-0000013 від 26.03.2019 року, позивачем прийнята і виконана шляхом попередньої оплати зазначеного в рахунку товару платіжними дорученнями № 409 від 26.03.2019 року на суму 456000 грн.. Доказів належного виконання договірного зобов`язання з поставки позивачу товару, зазначену в рахунку-фактурі АХ-0000013 від 26.03.2019 року на загальну суму 239217 грн. 60 коп. відповідачем не надано, відтак вимогу позивача про стягнення цієї суми грошових коштів попередньої оплати товару суд визнає обґрунтованою, доказаною і такою, що підлягає задоволенню.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару, повернення коштів попередньої оплати, позивач також заявив вимогу про стягнення з відповідача 32446 грн. 87 коп. пені на підставі п. 8.10. Договору за період прострочення з 01.10.2019 року по 01.04.2020 року, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 11718 грн. 39 коп. 3% річних за період з 01.10.2019 року по 19.05.2021 року, 26050 грн. 80 коп. інфляційних втрат за період з 01.10.2019 року по 19.05.2021 року.

Так, згідно з п. 8.10. Договору за порушення строків поставки товару, постачальник сплачує на користь покупця неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строки товару, за кожен день прострочення.

Нормами ч. 1 ст. 546, ч.ч. 1, 2 ст. 547 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами ст. 551 ч. 2 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 231 ч. 4 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України.

Разом з тим, суд зазначає, що вимоги позивача щодо стягненні пені заявлені без урахування приписів законодавства про застосування позовної давності. Однак, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи скористався на власний розсуд, в засідання суду не з`явився, жодних заяв і клопотань щодо розгляду справи, в тому числі і про застосування позовної давності, не подав.

Отже, розрахунок пені, проведений позивачем, відповідає умовам Договору, нормам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», роз`ясненням, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» N 14 від 17.12.2013 року, арифметично і методологічно виконаний правильно, тому вимога про її стягнення також підлягає задоволенню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок спірних сум 3% річних, інфляційних втрат відповідає умовам Договору та фактичним обставинам справи, їх розрахунок методологічно і арифметично проведено правильно, тому і ці вимоги позивача суд визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у заявлених розмірах.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства суд вважає позов обґрунтованим і доказаним, таким що підлягає задоволенню повністю.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 4641 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 129, ст. 233, 236-240, 255, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімрост", , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Дашковича, буд. 20, офіс 301, на користь Фермерського господарства "Лещенко", , місцезнаходження: 08811, Київська обл., Миронівський район, с. Пії, вул. Молодецька, буд. 5 - 235217 грн. 60 коп. боргу, 32446 грн. 87 коп. пені, 11718 грн. 39 коп. 3 % річних, 26050 грн. 80 коп. інфляційних втрат, 4641 грн. 50 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.08.2021 року.

Суддя В.М. Грачов