ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" серпня 2021 р. Справа № 924/671/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Хмельницького обласного центру зайнятості в особі Старокостянтинівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості, м. Старокостянтинів

до фізичної особи - підприємця Іонової Алли Феодосіївни, м. Старокостянтинів

про стягнення грошей

(за правилами спрощеного позовного провадження)

за участю представників сторін: не з`явились

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача 10 974,59 грн. виплаченої допомоги по частковому безробіттю на період карантину. Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що вищевказана допомога виплачена відповідачу за періоди з 17.04.20 по 05.06.20 (на суму 4 660, 33 грн.) та з 20.07.20 по 31.11.20 (на суму 9 837, 31 грн.) у зв`язку з поданими ФОП Іоновою А.Ф. відповідними заявами від 15.07.20 та 16.10.20. Згідно ст. 47-1 Закону України „Про зайнятість населення" та Порядку надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, затвердженого постановою КМУ від 22.04.20 № 306, право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину мають фізичні особи-підприємці, які є застрахованими особами, крім осіб, які отримують пенсію. Згідно ж інформації ГУ ПФУ у Хмельницькій області ФОП Іонова А.Ф. знаходиться на обліку у пенсійному фонді як отримувач пенсії з 27.05.20.

У доданих відповідачем заявах від 15.07.20 та від 16.10.20 про надання допомоги вказано про відсутність в відповідача пенсії.

Таким чином, отримання відповідачем виплати по частковому безробіттю за період з дати призначення пенсії - 27.05.20 по 05.06.20 та з 20.07.20 по 30.11.20 (на суму 10 974, 59 грн.) відбулося на підставі недостовірної інформації, що в силу чинного законодавства є незаконним та підставою до повернення допомоги. У зв`язку з цим, позивач направив відповідачу претензії про повернення допомоги, які, однак залишено без виконання.

Належність повідомлення позивача про відкриття провадження у справі за його позовом підтверджується наявним у справі поштовим повідомленням про вручення йому відповідної ухвали суду.

Представник позивача до суду не з`явився, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання судом відхиляється, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для прийняття рішення.

Відповідач у поданому письмовому відзиві позов не визнає, зазначає таке.

1. Згідно чинного ГПК України господарські суди розглядають спори, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності. Спір у даній справі виник за зверненням центру зайнятості - суб`єкта владних повноважень із приводу реалізації наданих йому законом функцій. Даний позов подано у зв`язку з виникненням обставин, передбачених законом, а не в силу порушення будь-яких договірних зобов`язань. Жодних господарських відносин між відповідачем та позивачем не існує. Отже, даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а належить до юрисдикції адміністративного суду.

2. По суті позову зазначено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем з 17.07.20 та є застрахованою особою. 15.07.20 відповідач подав заяву про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину. Пенсію ж, в перше, відповідачу виплачено лише в серпні 2020 року. Однак, наприкінці січня 2021 року відповідач отримав лист позивача з вимогою повернення виплаченої допомоги, оскільки, як вказано у листі, на момент звернення з заявою, згідно діючого законодавства, право на допомогу по частковому безробіттю на період карантину мали застраховані особи, крім тих, що отримують пенсію.

Проте, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки станом на дату подання заяви зазначена позивачем норма мала іншу редакцію, а саме: „допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи-підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі-підприємцю, який є застрахованою особою". Тобто, обмеження даної норми - „крім осіб, які отримують пенсію" стосується виключно працівників з якими роботодавцем оформлено трудові відносини. Однак, відповідач до таких осіб не відноситься. Тому, отримана відповідачем допомога є законною.

Крім того, станом на час звернення з заявою про виплату допомоги відповідач не був пенсіонером та пенсію не отримував. Тому, відомості, які подавались з заявою про виплату допомоги, на час подання такої заяви були достовірними. Тому, враховуючи, що причиною повернення допомоги, як зазначив позивач є надання недостовірних відомостей, а також те, що станом на час подання заяви відомості відповідали дійсності, підстав для повернення допомоги немає.

Більше того, на час подання позову набрали чинності зміни до законодавства, згідно яких обмеження - „крім осіб, які отримують пенсію" виключені. Тому, станом на даний час чинне законодавство передбачає, що фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію за віком або по інвалідності також мають право на отримання допомоги по безробіттю на період карантину.

Матеріалами справи встановлено.

15.07.20 ФОП Іонова А.Ф. (відповідач) подала заяву директору Старокостянтинівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості (позивач) про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності. Вказано, що відповідач є застрахованою особою.

Також в справу подано наказ № 1 Іонової А.Ф. про зупинку діяльності на час карантину де зазначено про зупинку (скорочення) підприємницької діяльності ФОП Іонової А.Ф. на період з 17.04.20 та до закінчення періоду обмежувальних заходів та посиленого протиепідемічного режиму в Україні через проведення заходів щодо запобігання та поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19.

Цього ж 15.07.20 за № 2 відповідачем видано довідку про сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.19 по 31.03.20 в сумі 4 832, 36 грн. (у повному обсязі). Заборгованість відсутня.

Крім того, 15.07.20 відповідач склав відомості про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону України „Про зайнятість населення" №, № 3,4,5 за квітень-червень 2020 року, де в графах „Наявність пенсії" вказано „Ні".

Також, відповідачем подано позивачу заяву від 16.10.20 про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, у зв`язку з скороченням діяльності. Вказано, що відповідач є застрахованою особою.

Подано також: наказ № 7 ФОП Іонової А.Ф. від 20.07.20 про скорочення діяльності на час карантину де вказано про скочення підприємницької діяльності ФОП Іонової А.Ф. на період з 20.07.20 та до закінчення періоду обмежувальних заходів та посиленого протиепідемічного режиму в Україні через проведення заходів щодо запобігання та поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19; довідку ФОП Іонової А.Ф. від 16.10.20 № 8 про сплату за період з 01.01.20 по 30.06.20 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в повному обсязі (3 117, 18 грн.). Заборгованість відсутня; відомості від 16.10.20 та від 01.12.20 №, № 9, 12, 13, 13, 14, 15 про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги частини третьої статті 47-1 Закону України „Про зайнятість населення" за період з червня по листопад 2020 року, в яких у графі „Наявність пенсії" вказано - „Ні".

16.07.20 за № 887 Хмельницьким обласним центром зайнятості видано наказ про надання допомоги по частковому безробіттю на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, в тому числі ФОП, який є застрахованою особою Іоновій А.Ф.

20.10.20 Хмельницьким обласним центром зайнятості видано наказ № 1053, яким надано допомогу по частковому безробіттю на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби COVID-19, в тому числі ФОП, який є застрахованою особою Іоновій А.Ф.

На підтвердження виплати допомоги по частковому безробіттю на період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби додано платіжні доручення (платник - Хмельницький обласний центр зайнятості, отримувач - ФОП Іонова А.Ф., призначення платежу - оплата допомоги по ч/б на період карантину COVID-19 за період з квітня по листопад 2020 року): від 21.08.20 № 10267 на суму 1 182, 86 грн. від 21.08.20 № 10268 на суму 2 782 грн., від 21.08.20 № 10269 на суму 695, 47 грн., від 04.11.20 № 12428 на суму 967, 68 грн., від 04.11.20 № 12429 на суму 2 225, 49 грн., від 04.11.20 № 12430 на суму 2 276, 16 грн., від 23.12.20 № 14558 на суму 2 115, 82 грн., від 23.12.20 № 14559 на суму 2 252, 16 грн. Разом на суму 14 497, 64 грн. Всі доручення містять штамп ДКСУ про оплату.

Листом від 03.01.21 № 2200-0603-5/229 ГУ ПФУ в Хмельницькій області надало позивачу інформацію щодо перебування на обліку громадян згідно наданих списків станом на 01.12.20, серед яких за № 121 вказана Іонова А.Ф.

22.01.21 Старокостянтинівська міськрайонна філія Хмельницького обласного центру зайнятості під № 14-07/57 направила лист відповідачу де зазначено, що у зв`язку з виявленими фактами подання недостовірної інформації відповідач зобов`язаний повернути кошти в сумі 14 497, 64 грн. до фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Листом від 09.03.21 ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 2200-0603-5/14168 надало інформацію позивачу відносно перебування на обліку громадян станом на 01.03.21, серед яких за № 28 вказано ФОП Іонова А.Ф. пенсія по інвалідності з 27.05.20.

16.03.21 позивач направив відповідачу лист № 14-07/175 де просить у зв`язку з виявленими фактами подання недостовірної інформації, повернути кошти в сумі 10 974, 59 грн. - допомоги по частковому безробіттю за період 27.05.20 по 05.06.20 та з 20.07.20 по 30.11.20. до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Доказ направлення листа - повідомлення про вручення від 17.03.21 з штампом пошти.

Також до справи надано розрахунок суми позову, здійснений за період з 27.05.20 (з дати отримання пенсії) по листопад 2020 року.

Дослідивши наявні пояснення по суті справи та подані докази, давши їм оцінку в сукупності, при аналізі діючого законодавства, яке регулює спірні відносини, суд врахував наступне.

Щодо підсудності даної справи.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Пунктом 15 частини першої цієї статті регламентовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Статтею 3 Господарського кодексу України визначено, що господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських/цивільних відносин, врегульованих Цивільним і Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід звернути увагу, що предметом спору в даній справі є стягнення коштів, виплачених державою, тобто метою подання даного позову є захист інтересів держави, а не фізичних та юридичних осіб, що не є завданням адміністративного судочинства.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори (стосується спорів, де однією із сторін є фізична чи юридична особа, а іншою суб`єкт владних повноважень, що має місце у даній справі) фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №922/4206/19.

Аналізуючи вищевказане, суд доходить до висновку, що законодавець встановив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав і свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов`язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей адміністративного судочинства є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, яка вважає порушеними свої права чи інтереси, а органи влади чи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, при цьому, виступають в якості відповідачів.

Таким чином, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є спеціальний суб`єктний склад та його (спору) виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

При цьому, участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Так, визначальною ознакою приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо останній обумовлений припиненням приватного права (майнового чи немайнового) певного суб`єкта, що підлягає встановленню законності його (права) набуття у сфері приватноправових відносин.

У справі, яка розглядається, позивач - Хмельницький обласний центр зайнятості просить стягнути з відповідача - ФОП Іонової А.Ф. гроші, які були отримані відповідачем в якості допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

За ст. 177 ЦКУ гроші є об`єктом цивільних прав. Отримавши допомогу по частковому безробіттю на період карантину, відповідач набув право власності на виплачені кошти. Йому, як власнику цих грошей належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ними (поки інше не встановлено судом).

Оскільки у справі, що розглядається, спір виник щодо правомірності набуття відповідачем права власності на виплачену суму та стягнення цієї суми з нього як такої, що набута всупереч чинного законодавства, цей спір має приватно-правовий, а не публічно-правовий характер. Відтак, його вирішення віднесено до юрисдикції господарських судів.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК України, оскільки сукупність ознак, які відносять спір до юрисдикції того чи іншого суду, а передусім предмет спору та характер спірних відносин, свідчать про підсудність даної справи саме господарському суду.

За таких обставин, даний спір розглядається за правилами господарського судочинства.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначаються Законом „Про зайнятість населення" (преамбула до Закону).

Згідно п. 24 ч. 1 даного Закону часткове безробіття - вимушене тимчасове скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) виробництва продукції з причин економічного, технологічного і структурного характеру без припинення трудових відносин.

Згідно ст. 47-1 даного Закону допомога по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, встановлених Кабінетом Міністрів України (далі - допомога по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації), надається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, застрахованим особам у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності через проведення заходів, передбачених карантином та/або надзвичайною ситуацією, встановленими Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб, за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Згідно частин 8 та 9 вказаної статті рішення про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації приймається територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на регіональному рівні протягом трьох робочих днів з дня подання роботодавцем або фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, документів, передбачених цією статтею, до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції за місцем реєстрації як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Порядок надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину та/або надзвичайної ситуації, її розмір, строки надання, а також порядок повернення коштів, спрямованих на фінансування такої допомоги, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - карантин), повернення зазначених коштів у разі порушення гарантій зайнятості осіб, яким виплачувалася така допомога, а також її розмір визначений Порядком надання та повернення коштів, спрямованих на фінансування допомоги по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі Порядок), затвердженим постановою КМУ від 22.04.20 № 306 (в редакції постанови КМУ від 03.06.20 № 453) (при розгляді справи використовується редакція, що діяла на період спірних відносин липень-грудень 2020, коли було подано заяву, видано наказ про виплату та проведено виплати).

В силу п. 2 даного Порядку допомога по частковому безробіттю на період карантину - кошти, передбачені в бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (далі - Фонд), що надаються міськими, районними і міськрайонними центрами зайнятості та філіями регіональних центрів зайнятості (далі - центри зайнятості) роботодавцям із числа суб`єктів малого та середнього підприємництва, в тому числі фізичним особам - підприємцям (далі - роботодавці), для виплати допомоги працівникам у разі втрати ними частини заробітної плати, а також фізичним особам - підприємцям, які є застрахованими особами, - у разі втрати ними частини доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності внаслідок карантину.

У п. 10 Порядку зазначено - рішення про надання або відмову в наданні допомоги по частковому безробіттю на період карантину оформлюється наказом обласного або Київського міського центру зайнятості.

Згідно п. 2 Порядку термін "застрахована особа" вживається у цьому Порядку в значенні, наведеному в Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а термін "пенсія" - у значенні, наведеному в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За п. 3 ч. 1 Закону „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно відомостей про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону „Про зайнятість населення" та довідок відповідача від 15.07.20 № 2 та від 16.10.20 № 8 відповідач є застрахованою особою та платником єдиного внеску.

Починаючи з 06.06.20 по 16.07.20 (до 15.07.20 включно) пункт 3 Порядку діяв у наступній редакції - допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, в тому числі працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою.

Тобто, на момент подання відповідачем заяви про надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину від 15.07.20 діяла саме зазначена вище редакція п. 3 Порядку, яка, виходячи зі змісту останньої, надає право фізичній особі-підприємцю, який є застрахованою особою (яким є відповідач) на отримання допомоги без обмеження стосовно отримання ним пенсії (оскільки такі обмеження, виходячи зі змісту п. 3 Порядку у вищевказаній редакції стосуються лише осіб, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, до яких відповідач не відноситься).

Проте, починаючи уже з 16.07.20 (по 13.03.21) вступила в силу нова редакція п. 3 Порядку, за якою допомога по частковому безробіттю на період карантину надається центром зайнятості застрахованим особам, зокрема працівникам, з якими роботодавцем оформлено трудові відносини, в тому числі тим, які в період карантину, а також протягом 30 календарних днів після завершення карантину отримують оплату часу простою відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України (крім періоду освоєння нового виробництва (продукції), перебувають у відпустці без збереження заробітної плати відповідно до пункту 3-1 частини першої статті 25 та статті 26 Закону України "Про відпустки" (крім осіб, які отримують пенсію), у разі втрати ними частини заробітної плати або доходу внаслідок вимушеного скорочення передбаченої законодавством тривалості робочого часу у зв`язку із зупиненням (скороченням) діяльності за зверненням роботодавця або фізичної особи - підприємця, який є застрахованою особою, для її виплати працівникам, з якими не припинено трудові відносини, або фізичній особі - підприємцю, який є застрахованою особою (крім осіб, які отримують пенсію) та не отримує допомогу по частковому безробіттю на період карантину як працівник.

Тобто, з 16.07.20 (на другий день після подання заяви відповідачем про виплату допомоги) право на отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину залишилось лише у фізичних осіб-підприємців, які не отримують будь-яких видів пенсій. Ті ж фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію, починаючи з 16.07.20 відповідне право втратили.

Як вбачається з відомостей про фізичну особу-підприємця, який є застрахованою особою, щодо якого виконуються вимоги ч. 3 ст. 47-1 Закону „Про зайнятість населення" (які підписані відповідачем) відповідач за період з 27.05.20 по листопад 2020 року, у графі „Наявність пенсії" відмітив „Ні". Однак, з довідок ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 03.01.21 № 2200-0603-5/229 та від 09.03.21 № 2200-0603-5/14168 вбачається, що відповідач знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ з 27.05.20 і отримує пенсію по інвалідності. Тобто, за частину періоду обмеження діяльності відповідача через карантин (допомога надана за період з квітня по листопад 2020 року, що зазначено в призначенні платежу платіжних доручень, а саме періоди з 17.04.20 по 05.06.20 та з 20.07.20 по 31.11.20, як вказано в наказах про припинення діяльності), а саме починаючи з 27.05.20 (дата реєстрації в ПФУ) відповідач отримував пенсію.

Проте, як встановлено вище, відповідач, починаючи з 16.07.20, при умові отримання пенсії не є особою, що має право на отримання допомоги по частковому безробіттю на час карантину. При цьому, належить зазначити, що на момент подання заяви про отримання допомоги - 15.07.20 обмеження щодо наявності пенсії в відповідача (як ФОП) не діяло. Починаючи ж з 16.07.21 відомості щодо наявності/відсутності пенсії були обов`язковими. При цьому, вони мали бути достовірними. Враховуючи ж, що згідно довідки ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 22-03/650 від 22.03.21, відповідач перебуває на обліку у ПФУ як особа, що отримує пенсію по інвалідності з 27.05.20, подання відомостей про відсутність пенсії для отримання допомоги за період з 27.05.20 по листопад 2020 року є поданням недостовірної інформації, яка призвела до необґрунтованої виплати допомоги. При цьому, слід зазначити, що відомості про відсутність пенсії за квітень 2020 року та за травень 2010 року (до 26.05.20 останній день перед взяттям на облік в ПФУ) є достовірними (оскільки пенсія ще не призначалась), а починаючи з 27.05.20 по листопад 2020 року такі відомості недостовірні.

Враховуючи вказане, слід зазначити, що відомості щодо пенсії (за квітень-червень) подані з заявою від 15.07.20 частково достовірні (з 17.04.20 по 26.05.20). Відомості ж, (наявність пенсії - „Ні") подані з заявою від 16.10.20 недостовірні за весь період (липень-листопад).

В даному випадку відхиляються доводи відповідача щодо того, що він отримав пенсію лише в серпні 2020 року, оскільки згідно відомостей ПФУ на облік Фонду відповідач взятий з 27.05.20., що є офіційною датою виникнення права на отримання пенсії (та втрати права на допомогу), незалежно від фактичної дати початку її виплати.

Крім того, не враховуються доводи відповідача і щодо зворотної дії законодавчих норм в часі, оскільки такі положення передбачають зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність. В даному ж випадку мають місце обставини, коли відповідач звернувся із заявою про виплату допомоги у період дії п. 3 Порядку, який взагалі не передбачав обмежень щодо виплати допомоги які полягали в наявності пенсії. Проте, починаючи з 16.07.20, коли вступила в силу норма п. 3 Порядку, що передбачає обмеження щодо пенсії, почала діяти норма права, яка не пом`якшує або скасовує відповідальність, а встановлює її (обов`язок щодо повернення допомоги, наданої за результатами подання недостовірної інформації). Тобто, починаючи з 16.07.20 почили діяти обмеження щодо виплати допомоги (наявність пенсії), і такі обмеження стосувалися відповідача, як отримувача пенсії з 27.05.20.

Таким чином, відомості, які подані відповідачем позивачу для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину (щодо відсутності пенсій починаючи з 27.05.20 по листопад 2020 року) є недостовірними, а право на отримання допомоги за цей період відповідач втратив.

За п. 19 Порядку роботодавець/фізична особа - підприємець, який є застрахованою особою, несе відповідальність за достовірність документів і відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, та цільове використання коштів Фонду відповідно до законодавства.

За п. 21 Порядку у разі виявлення факту подання фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, недостовірних документів і відомостей, що є підставою для надання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, кошти, отримані фізичною особою - підприємцем, який є застрахованою особою, повертаються до Фонду в повному обсязі у розмірі виплаченої такій особі допомоги по частковому безробіттю на період карантину.

Враховуючи вказані законодавчі положення, а також документально встановлений факт подання недостовірної інформації відповідачем для отримання допомоги по частковому безробіттю на період карантину, отримані кошти у розмірі 10 974, 59 грн. (підтверджується розрахунком, проведеним з моменту отримання пенсії до листопада 2020 року - кінцевого місяця виплати допомоги, оскільки доказів припинення отримання пенсії за цей місяць немає) підлягають поверненню позивачу. При цьому, слід вказати, що виплати за період з 17.04.20 по 25.05.20, за який відповідачем подано достовірну інформацію, в розрахунок суми позову позивачем не включались.

Таким чином позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Судові витрати, за ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Іонової Алли Феодосіївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Хмельницького обласного центру зайнятості (29000, м. Хмельницький, пров. Шевченка, 10, , р/р UА 0706139 в Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172) в особі Старокостянтинівської міськрайонної філії Хмельницького обласного центру зайнятості (31100, м. Старокостянтинів, вул. Героїв Небесної Сотні, 4 ) 10 974, 59 грн. (десять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири грн. 59 коп.) допомоги по частковому безробіттю на період карантину та 2 270 грн. (дві тисячі твісті сімдесят грн. 00 коп.) судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ст. 256 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК).

Повний текст рішення складено 16.08.21

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 4 прим.:

1- до справи

2, 3 - позивачу (29000, м. Хмельницький, пров. Шевченка, 10) та (31100, м. Старокостянтинів, вул. Героїв Небесної Сотні, 4)

4 - відповідачу (АДРЕСА_1)

Всім рекомендованим з повідомленням