РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.08.2021Справа № 910/9344/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Елпромпроект» (65091, м. Одеса, вул. Південна, буд. 26)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНАПС ПРОЕКТ МЕНЕДЖМЕНТ» (03055, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, буд. 7)

про стягнення заборгованості у розмірі 239 266,92 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Елпромпроект» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНАПС ПРОЕКТ МЕНЕДЖМЕНТ» про стягнення заборгованості у розмірі 239 266,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Специфікацією № 1 до договору поставки № ЕПП/10-07-20 від 10.07.2020, а саме в частині своєчасної та повної оплати отриманого обладнання, що підтверджується видатковою накладною № 76 від 27.10.2020, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 219 646,20 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Крім того, позивач в порядку ст. 625 ЦК України нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 025,84 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 594,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 відкрито провадження у справі № 910/9344/21 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлялась ухвала Господарського суду міста Києва від 14.06.2021.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження у справі від 14.06.2021 була отримання відповідачем 14.07.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 143.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

10 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Елпромпроект» (надалі - постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СИНАПС ПРОЕКТ МЕНЕДЖМЕНТ» (надалі - покупець/відповідач) було укладено договір поставки обладнання № ЕПП/10-07-20 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у зумовлені строки поставити і передати у власність покупцеві обладнання, згідно зі Специфікаціями, що є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язується прийняти обладнання та сплатити за них відповідну грошову суму.

У п. 1.2. договору сторони визначили, що найменування, асортимент, комплектність, одиниця вимірювання, рік випуску, кількість, ціна, загальна вартість обладнання вказані в погоджених сторонами Специфікаціях.

Ціни на обладнання договірні, узгоджуються сторонами у Специфікаціях до договору, розуміються на умовах DDP склад покупця, у відповідності до правил ІНКОТЕРМС 2020 та включають вартість упаковки, тари і маркування та транспортування (п. 2.1. договору).

У п. 2.3. договору зазначено, що враховуючи, що ціна обладнання включає імпортну складову, керуючись статтями 524, 533 Цивільного кодексу України, сторони домовилися визначати у відповідних специфікаціях до договору грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті - Доларах США, відносно вартості кожної окремої партії обладнання.

Згідно з п. 3.1. договору платежі за обладнання по договору повинні бути здійсненні покупцем в національній валюті України банківським переказом грошових коштів на вказаний у ст. 16 договору розрахунковий рахунок постачальника у відповідності до умов, затверджених у Специфікаціях.

Відповідно до п. 3.4. договору датою платежу за договором вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний в договорі.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання представниками сторін і діє до 31 грудня 2020 р. Але в будь-якому разі до повного та належного виконання сторонами зобов`язань за договором (п. 15.1. договору).

За доводами позивача, що підтверджується матеріалами справи, 10.07.2020 року сторонами підписано Специфікацію № 1 до договору, якою визначили найменування, кількість, вартість товару, порядок поставки товару та оплати.

Відповідно до п. 1 Специфікації № 1 курс гривні до долара США на момент підписання Специфікації складає 26,95 грн за 1,00 дол. США. Відповідно грошовий еквівалент обладнання з урахуванням ПДВ в іноземній валюті складає 15 240 доларів США 00 центів.

У п. 2 Специфікації № 1 сторонами погоджено вартість обладнання, що постачається постачальником, яка складає 410 718,00 грн з ПДВ.

Згідно з п. 3 Специфікації № 1 платежі за обладнання по договору повинні бути здійснені покупцем в національній валюті України банківським переказом грошових коштів на вказаний у статті 16 договору поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

10% загальної вартості обладнання в іноземній валюті, що еквівалентно 1 524 доларів 00 центів повинні бути сплачені, з урахуванням умов п. 2.3-2.4. договору, протягом 10 днів, від дати підписання договору (п. 3.1.).

90% загальної вартості обладнання в іноземній валюті, що еквівалентно 13 716 доларів 00 центів повинні бути сплачені, з урахуванням п. 2.3., 3.2. договору.

За твердженнями позивача, останнім на виконання умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 410 718,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 76 від 27.10.2020, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками. Відповідачем вказаний товар прийнятий, що також підтверджується довіреністю № 10 від 26.10.2020 на отримання цінностей, та частково оплачений у сумі 191 071,80 грн, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг у сумі 219 646,20 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач направив 12.04.2021 на адресу відповідача вимогу про виконання умов договору № 561, яка була отримана відповідачем 14.04.2021. Листом від 16.04.2021 відповідач гарантував погасити заборгованість у розмірі 219 646,20 грн, яка виникла за договором від 10.07.2020 № ЕПП/10-07-20, не пізніше 31.05.2021. Однак, як вказує позивач, заборгованість так і не була погашена відповідачем, а тому позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Отже, спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов`язання по сплаті за поставлений товар.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку відповідачу товар на загальну 410 718,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 76 від 27.10.2020, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками. Поставка вказаного товару відповідачу також підтверджується довіреністю № 10 від 26.10.2020 на отримання цінностей, належним чином завірена копія якої міститься в матеріалах справи.

В свою чергу, як зазначає позивач, що не заперечується відповідачем, отриманий товар оплачено лише частково, на суму 191 071,80 грн, а отже з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат товару, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 219 626,20 грн.

Доказів оплати товару на всю суму здійсненої позивачем поставки товару сторонами до матеріалів справи не надано.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був розраховуватись за поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто у день поставки товару, визначений у вищевказаних видаткових накладних.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, обов`язку зі сплати вартості отриманого товару у повному обсязі відповідачем виконано не було.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати, підтверджені матеріалами справи і не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 219 646,20 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 4 025,84 грн та інфляційні втрати в розмірі 15 594,88 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що їх розмір становить більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягають інфляційні нарахування у заявленому позивачем розмірі, а саме 15 594,88 грн.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних, у межах визначених позивачем періодів нарахування, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає 3% річних у розмірі 4 022,64 грн, зокрема:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
219646.2028.10.2020 - 07.06.20212233 %4022.64

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 3,20 грн слід відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог позивача.

Відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СИНАПС ПРОЕКТ МЕНЕДЖМЕНТ» (03055, м. Київ, вул. Богдана Гаврилишина, буд. 7; ідентифікаційний код 41839772) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Елпромпроект» (65091, м. Одеса, вул. Південна, буд. 26; ідентифікаційний код 35359577) основну суму заборгованості у розмірі 219 646 грн 20 коп., 3 % річних у розмірі 4 022 грн 64 коп., інфляційні втрати у розмірі 15 594 грн 88 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 588 грн 96 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.08.2021.

Суддя Л. Г. Пукшин