УХВАЛА

11 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 905/1612/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Уркевича В. Ю. - головуючого, Мачульського Г. М., Краснова Є. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Луганська теплова електрична станція»

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 і ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у справі

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго»

про стягнення 148 746 882,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

02.07.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Луганська теплова електрична станція» (далі - ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС», скаржник) звернулося через Східний апеляційний господарський суд до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 (повний текст складений 17.06.2021) і ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 у цій справі. Касаційна скарга надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 22.07.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 22.07.2021 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Уркевич В. Ю. - головуючий (суддя-доповідач), Мачульський Г. М., Краснов Є. В.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.03.2021, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2021, позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору - Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Луганська ТЕС» від 29.03.2021 вх.№ 5994/21 та додані до неї документи повернуто заявнику на підставі частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Таким чином, ухвала Господарського суду Донецької області від 29.03.2021 про повернення заяви, переглянута в апеляційному порядку, відноситься до судового рішення, на яке може бути подана касаційна скарга.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічно й частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (див. mutatis mutandis рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» (Levages Prestations Services v. France) від 23.10.1996; № 21920/93, «Бруалья Гомез де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomes de la Torre v. Spain) від 19.12.1997, № 26737/95 ).

Згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 Господарського процесуального кодексу України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою ЄСПЛ, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Касаційна скарга ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваних рішень судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не досліджено обставини справи та не розглянуто позов скаржника по суті, тому в порушення вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України суди дійшли передчасних висновків про відсутність підстав для прийняття позовної заяви.

Предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвала Господарського суду Донецької області від 29.03.2021, залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2021, якою позовну заяву ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» повернуто на підставі частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення судів мотивовані тим, що позов ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» у розумінні статті 49 Господарського процесуального кодексу України не може бути прийнятий в якості позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, оскільки заявлені третьою особою вимоги не спрямовані на предмет за первісним позовом; вказана позовна заява має ознаки самостійного або ж зустрічного позову у розумінні Господарського процесуального кодексу України з відмінними ніж у справі № 905/1612/20 предметом та підставами, що відповідно унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2020 року Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулося до Господарського суду Донецької області із позовною заявою від 21.08.2020 вих. № 39/5-1303-20 про стягнення з ТОВ «ДТЕК Східенерго» заборгованості за договором постачання природного газу від 26.07.2019 № 5456/19-ЕЕ-20 на загальну суму 148 746 882,27 грн.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 11, 509, 526, 530, 610, 612, 655, 692 Цивільного кодексу України, статей 173, 175, 174, 193 Господарського кодексу України обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу від 26.07.2019 № 5456/19-ЕЕ-20 в частині своєчасної та повної оплати природного газу, у зв`язку з чим сума простроченого та несплаченого основного боргу складає 148 746 882,27 грн.

За твердженням позивача, на виконання умов договору постачання природного газу від 26.07.2019 № 5456/19-ЕЕ-20 у власність відповідача передано природний газ в обсязі 72461,488 тис. куб. м загальною вартістю 414 153 823,84 грн. При цьому позивач вказує на те, що ціна газу в кожному періоді поставки була врегульована відповідно до розділу 4 договору та відповідала прейскуранту на природний газ із ресурсів АТ «НАК «Нафтогаз України» на відповідний період, а тому у відповідності до пункту 4.5 договору була обов`язковою для проведення розрахунків за поставлений природний газ між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04.09.2020 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/1612/20.

29.03.2021 до Господарського суду Донецької області засобами електронного зв`язку від ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» надійшла позовна заява, в якій заявник просив суд прийняти дану позовну заяву до розгляду разом з первісним позовом у справі № 905/1612/20; залучити ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» в якості третьої особи з самостійними вимогами у справі № 905/1612/20; визнати пункт 4.5 договору постачання природного газу від 26.07.2019 № 5456/19-ЕЕ-20 недійсним.

На обґрунтування наявності підстав подання ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» позову в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заявник вказує на те, що постановою НКРЕКП від 30.06.2020 №1253 прийнято рішення про видачу ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» ліцензії на виробництво електричної енергії з використанням обладнання цілісного майнового комплексу Луганської ТЕС, що обумовлює перехід боргових зобов`язань за спожиті енергоносії від ТОВ «ДТЕК Східенерго», як попереднього користувача цілісного майнового комплексу Луганської ТЕС, до нового користувача ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС». За цих обставин, на думку заявника, рішення по справі № 905/1612/20 буде безпосередньо впливати на ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» в якості нового ліцензіату (виробника електричної енергії на потужностях Луганської теплової електричної станції), до якого перейдуть боргові зобов`язання попереднього ліцензіату зі сплати платежів за спожиті енергоносії.

Позовні вимоги ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» обґрунтовані тим, що пункт 4.5 договору постачання природного газу від 26.07.2019 № 5456/19-ЕЕ-20 щодо визначення вартості газу шляхом використання прейскуранту цін, розміщеного на офіційному сайті АТ «НАК «Нафтогаз України», суперечить статті 61 Конституції України та частині першій статті 203 Цивільного кодексу України, ставить сторін договору в нерівне становище, оскільки затверджується АТ «НАК «Нафтогаз України» в односторонньому порядку, є дискримінаційним по відношенню до ТОВ «ДТЕК Східенерго», а тому підлягає визнанню недійсним.

Суди попередніх інстанцій зазначили, що склад учасників справи в господарському процесі визначено статтею 41 Господарського процесуального кодексу України, а саме відповідно до частини першої цієї статті у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

За приписами статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Водночас, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем інша особа (третя особа) з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги щодо предмета спору.

Порядок та умови вступу третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, у справу, врегульовано нормами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 49 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Про прийняття позовної заяви та вступ третьої особи у справу суд постановляє ухвалу. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки позивача. Після вступу в справу третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, справа за клопотанням учасника справи розглядається спочатку.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу (частина п`ята статті 49 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, позови третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, мають подаватися з дотриманням загальних правил пред`явлення позову, на що безпосередньо вказують положення частини п`ятої статті 49 та частини четвертої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Додатково суди зазначили, що відповідно до зазначених норм, до позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу, за змістом частини четвертої якої зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина шоста статті 180 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Отже, на відміну від зустрічного позову, який повинен бути лише взаємопов`язаним з первісним, позовна заява третьої особи відповідно до положень частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України має містити самостійні вимоги саме щодо предмета спору у справі.

Позовні вимоги третьої особи, яка подала позов відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, можуть бути допущені судом до розгляду у процесі, що вже розпочався, у тому випадку, коли така самостійна вимога заявлена саме щодо предмета спору, що вже виник між сторонами. Вимога, спрямована на те, що знаходиться поза цим предметом, чи спрямована до третіх осіб, не може бути розглянута судом як вимога третьої особи в розумінні наведеної вище статті. Водночас така позовна вимога може бути заявлена у самостійному позові.

Як зазначено судами попередніх інстанцій, предметом спору за первісним позовом АТ «НАК «Нафтогаз України» є стягнення заборгованості з ТОВ «ДТЕК Східенерго» за договором постачання природного газу від 26.07.2019 № 5456/19-ЕЕ-20, укладеного між ТА «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ТОВ «ДТЕК Східенерго» (споживач); жодних інших майнових або немайнових вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» в межах судової справи № 905/1612/20 не заявляло. Тобто спір виник внаслідок неналежного та несвоєчасного виконання зобов`язань ТОВ «ДТЕК Східенерго» щодо оплати поставки природного газу за цим договором.

Натомість ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС», звертаючись до господарського суду в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, в порядку статті 49 Господарського процесуального кодексу України подало позов до АТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «ДТЕК Східенерго», в якому просило визнати пункт 4.5 укладеного між позивачем та відповідачем договору постачання природного газу від 26.07.2019 №5456/19-ЕЕ-20 щодо визначення ціни за природний газ на підставі прейскуранту недійсним.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» не заявляло вимог щодо предмета первісного позову АТ «НАК «Нафтогаз України» до ТОВ «ДТЕК Східенерго», не переслідувало мети вирішити первісний спір на свою користь, заявлені ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» вимоги не є конкуруючими відносно вимог АТ «НАК «Нафтогаз України». Натомість позов ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» є таким, що спрямований на можливе повне або часткове виключення задоволення первісного позову НАК «Нафтогаз України», а отже, за своєю суттю цей позов фактично є зустрічним, процесуальним правом на подання якого наділений лише відповідач у цій справі ТОВ «ДТЕК Східенерго».

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, оцінивши дотримання вищевказаних критеріїв ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» та вирішуючи питання щодо вступу у справу третьої особи із самостійними вимогами, дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» відповідно до частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, правильне застосування судами попередніх інстанцій норм статті 180 Господарського процесуального кодексу України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про повернення позовної заяви ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» на підставі частини шостої статті 180 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, врахував правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 916/3245/17 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 910/12463/18, від 27.09.2019 у справі № 904/323/19, від 05.12.2019 у справі №911/3132/17, від 11.11.2020 у справі № 912/2751/16.

За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги ТОВ «ДТЕК Луганська ТЕС» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 і ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження згідно з частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України копія ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направляються особі, яка подавала касаційну скаргу, а копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 905/1612/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Луганська теплова електрична станція» на постанову Східного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 і ухвалу Господарського суду Донецької області від 29.03.2021.

2. Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами на 8 (восьми) аркушах повернути скаржнику.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. Ю. Уркевич

Судді: Г. М. Мачульський

Є. В. Краснов