ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021м. ДніпроСправа № 904/4780/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ", м. Житомир

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ", м. Дніпро

про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020

Представники:

Від Позивача не з`явився

Від Відповідача Мельник В.В.

СУД ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що директор з транспорту відповідача Олексенко Сергій Олександрович, який діяв при укладанні спірного Договору на підставі статуту, мав бути включений до Єдиного державного реєстру юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як особа, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори відповідно до п. 13 ч. 2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Позивач зазначив, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.09.2020 (дату підписання оскаржуваного Договору) єдиною особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, є Потійко Тарас Федорович.

Ухвалою суду від 18.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Призначено підготовче засідання на 31.05.2021.

Ухвалою суду від 31.05.2021 підготовче засідання відкладено до 30.06.2021.

Ухвалою від 30.06.2021 підготовче засідання відкладено до 13.07.2021.

29.06.2021 позивач подав до суду клопотання про витребування у відповідача оригіналів Наказу № 2-Д від 12.05.2020 про видачу довіреності та довіреності ТОВ Плац № 1 від 12.05.20р на ім`я Олексенка С.О.

В судовому засіданні 13.07.2021 представник відповідача надав заперечення проти призначення експертизи, в яких зазначив, що крім спірного договору відповідачем укладались інші договори з контрагентами, підписані з боку ТОВ Плац також директором Олексенко С.О на підставі тієї ж довіреності.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що спірний договір йому було надіслано засобами поштового зв`язку для підписання. Довіреність № 1, при цьому, до договору долучена не була, відповідач обіцяв направити її поштою.

Ухвалою суду від 13.07.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" в задоволенні клопотання про призначення експертизи, задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" про витребування доказів, зобов`язано Відповідача надати для огляду оригінали:

- Наказу ТОВ "Плац" про видачу довіреностей № 2 -Д від 12.05.2020;

- Довіреності ТОВ "Плац" №1 від 12.05.2020 на ім`я Олексенка С.О.

Закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09.08.2021.

09.08.2021 позивач в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач проти позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 09.08.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування у даній справі є обставини укладання договору поставки нафтопродуктів, факт підписання договору повноважною на те особою та питання дійсності цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №85/20, відповідно до умов якого (п.1.1.) постачальник зобов`язується передати у власність покупця нафтопродукти, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах, передбачених цим договором.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків до їх повного завершення. Закінчення строку дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання (п.9.1. договору).

Якщо жодна із сторін не заявила про припинення Договору, по закінченні строку дії Договору, зазначеному у п. 9.1. Договір вважається подовженим ще на один календарний рік на тих самих умовах (п.п. 9.1.1. договору).

Відповідно до п.1.1. Договору, за цим договором Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця нафтопродукти: дизельне паливо (далі-Товар), а Покупець прийняти Товар та сплатити за нього, відповідно до умов цього Договору

Пунктом 1.2. Договору передбачено, що Товар за цим Договором буде постачатись окремими партіями, протягом строку дії цього Договору. Кількість, якість, асортимент та ціна Товару погоджується Сторонами у видаткових накладних на Товар. Наявність підписів уповноважених представників Сторін на видаткових накладних свідчить про те, що ві відомості, зазначені в них, є вірними, погодженими та прийнятими Сторонами.

Покупець здійснює 100% передплату за Товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не передбачене додатковою угодою до Договору (п. 5.1. Договору).

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" зазначає, що директор з транспорту відповідача Олексенко Сергій Олександрович, який діяв при укладанні спірного Договору на підставі статуту, мав бути включений до Єдиного державного реєстру юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як особа, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 07.09.2020 (дату підписання оскаржуваного Договору) єдиною особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, є Потійко Тарас Федорович.

Таким чином, позивач вважає, що договір поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 з боку відповідача було підписано особою, яка не мала на те повноважень, а тому вважає, що договір є недійним, що і є причиною виникнення спору.

Зважаючи на підстави визнання недійсним договору, наведені позивачем в позовній заяві, суд не погоджується з доводами позивача та дійшов висновку про необґрунтованість вимоги про визнання договору недійсним з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч.1-ч.3, ч.5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству (ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 Кодексу встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно статті 204 Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 205 Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Дослідивши спірний договір, судом встановлено, що сторони при його підписанні домовилися про предмет договору, свої права та обов`язки, щодо відповідальності, ціни, строку дії та інших умов. Договір підписано обома сторонами, їх підписи скріплено печатками.

На виконання умов договору № 85/20 від 07.08.2020 позивач здійснив поставку товару відповідачу на суму 660 024,95 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками обох сторін: № ПЛ1210-0010 від 10.12.2020 на суму 91 532,70 грн., № ПЛ1210-0011 від 10.12.2020 на суму 91 290,55 грн., № ПЛ1211-0010 від 11.12.2020 на суму 92 017,00 грн., № ПЛ1214-0009 від 14.12.2020 на суму 104 775,00 грн., № ПЛ1217-0014 від 17.12.2020 на суму 92 743,45 грн., № ПЛ1214-0012 від 17.12.2020 на суму 92 743,45 грн., № ПЛ1224-0009 від 24.12.2020 на суму 94 922,80 грн., копії яких знаходяться в матеріалах справи, та свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором.

Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані тим, що спірний договір від імені відповідача підписаний неуповноважненою особою (Олексенко С.О.), оскільки відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних особі, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату підписання договору (07.09.2020) єдиною особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, є Потійко Тарас Федорович - керівник Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ".

Це, на думку позивача, призвело до порушення його прав на придбання нафтопродуктів належної кількості та якості та їх подальший продаж, та спричинило збитки у вигляді неотриманого прибутку.

В свою чергу, відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що спірний договір підписано особою, уповноваженою на це. Надав суду копію Статуту підприємства, в якому зазначено, що Виконавчий орган підприємства є одноосібним - Директор, до повноважень якого входить на власний розсуд видавати довіреності на представництво інтересів Товариства третім особам в межах наданих йому повноважень.

В судовому засіданні Позивач надав оригінал Наказу № 2-Д від 12.05.2020 та Договір поставки нафтопродуктів №85/20 від 07.08.2020.

Як вбачається з копії Наказу № 2-Д від 12.05.2020, підписаного директором ТОВ «Плац» Потійко Т.Ф. про надання повноважень Олексенко Сергію Олександровичу на представництво ТОВ «Плац» Олексенко С.О. надано повноваження на представництво інтересів ТОВ «ПЛАЦ» в підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, органах місцевого самоврядування, місцевої виконавчої влади, правоохоронних органах, тощо та видано йому довіреність з визначенням обсягу повноважень на представництво підприємства.

Відповідно до цієї довіреності (№ 1 від 12.05.2020) ТОВ «Плац», в особі директора, Потійко Тараса Федоровича, уповноважує Олексенко С.О. представляти інтереси ТОВ «Плац» в підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності, органах місцевого самоврядування, місцевої виконавчої влади, правоохоронних органах, тощо. Для здійснення повноважень, Олексенко С.О. має право, від імені та в інтересах ТОВ «ПЛАЦ», в своїй особі, укладати будь-які господарські та цивільно-правові правочини, договори та таке інше, в тому числі договори: купівлі-продажу, поставки, комісії, найму оренди, позики, підряду, доручення, тощо; а також первинну бухгалтерську документацію з правом засвідчувати (підписувати) відповідні дії/документи своїм підписом. Вчиняти в інтересах Товариства будь-які значущі дії та користуватися будь-якими правами, наданими Товариству, як суб`єкту права, чинним законодавством. України. Свій підпис Олексенко С.О. має право завіряти печаткою ТОВ «Плац» №1.

Статтею 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє (ст. 238 ЦК України).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Згідно статті 215 Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що спірний договір був підписаний Олексенко С.О, як повноважним представником.

З урахуванням вищевикладеного, суд відхиляє посилання позивача на те, що спірний договір є таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України. Крім того, спірний договір відповідає іншим вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки його зміст не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Сторони, які уклали вказаний договір мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, тощо.

Щодо сумнівів позивача відносно часу та дати складання Наказу № 2-Д від 12.05.2020 та Довіреності № 1 від 12.05.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до умов договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.09.20, його укладено з боку ТОВ «Плац» «в особі директора з транспорту Олексенка С.О, який діє на підставі довіреності № 1 від 12.05.2020».

Отже, на момент підписання договору, позивач, у разі сумнівів, мав можливість та право витребувати оригінали довіреності та наказу у постачальника та пересвідчитися у їх наявності та дійсності.

Однак, позивач цього не зробив, навпаки, отримавши товар на суму 660 024,95 грн., він частково сплатив за нього. Залишок заборгованості є предметом розгляду справи № 906/262/21 в Господарському суді Житомирської області, порушеній за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" про стягнення 398 780,12 грн. за спірним договором.

Жодного доказу в підтвердження неналежної якості товару та понесення збитків позивачем суду не надано.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що підписання договору особою з перевищеннням своїх повноважень не завжди є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 92 ЦК орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Суди мають встановити або реальну обізнаність третьої особи про наявність обмежень або виходити із правової презумпції, що за всіма обставинами контрагент за договором не міг про них не знати.

За висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 20.02.2018 у справі № 906/100/17, від 12.06.2018 у справі № 927/976/17, від 26.02.2019 у справі № 925/1453/16, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 02.10.2019 у справі № 910/22198/17 якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, наведене свідчить про обізнаність іншої сторони договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

За змістом положень статей 11, 509, 526, 599 ЦК України зобов`язальні правовідносини виникають, у тому числі, з договорів, які мають виконуватися належним чином відповідно до їх умов та вимог законодавства, припинення яких обумовлюється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач згідно з вимогами статей 13, 74 ГПК України, повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. Без доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

Зокрема, згідно з положеннями статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину може бути вчинення його особою за відсутністю необхідного обсягу цивільної дієздатності та невідповідність волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі. При цьому дієздатність юридичної особи реалізується відповідно до статті 92 ЦК України через її органи у межах визначених законом та статутом повноважень.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 ЦК України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №904/2178/18).

При цьому, при оцінці обставин, що свідчать про схвалення правочину особою, яку представляла інша особа, необхідно брати до уваги, що незалежно від форми схвалення воно повинно виходити від органу або особи, уповноваженої відповідно до закону, установчих документів або договору вчиняти такі правочини або здійснювати дії, які можуть розглядатися як схвалення (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 зі справи № 910/8794/16).

Послідовна та стала правова позиція щодо застосування цих норм права у їх взаємозв`язку викладена у низці постановах Верховного Суду, зокрема: від 10.04.2018 у справі №910/11079/17, від 02.04.2019 у справі №904/2178/18, від 19.06.2019 у справі №904/9795/16, від 01.10.2019 у справі №910/8287/18, від 24.02.2021 у справі № 926/2308/19, від 04.03.2021 у справі №905/1132/20, від 18.02.2021 у справі №924/658/20, в ухвалі від 11.06.2020 у справі 915/1602/19 тощо.

Верховний Суд також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 668/13907/13-ц зробила такий правовий висновок: "Для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому, тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання".

В даному випадку, жодних доказів в підтвердження того, що спірний правочин не був схвалений ТОВ «Плац» позивач суду не надав. Навпаки, ТОВ Плац» підтвердило фактичне виконання ним договору в повному обсязі. Отже, навіть, якщо припустити підписання договору особою з перевищенням своїх повноважень, відповідач, поставивши товар позивачу, вчинив юридично значимі дії, спрямовані на схвалення спірного договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі суд покладає на Позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРЕЛ-ОЙЛ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЛАЦ" про визнання недійсним договору поставки нафтопродуктів № 85/20 від 07.08.2020 відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений статтею 256 ГПК України.

Повне рішення складено 12.08.2021

Суддя Н.Г. Назаренко