РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.08.2021Справа № 910/9436/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 82 168,64 грн.,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - Компанія) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 82 168,64 грн., з яких: 75 145,81 грн. - основний борг, 3 637,88 грн. - пеня, 802,93 грн. - три проценти річних, 2 582,02 грн. - інфляційні втрати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2021 року прийнято позовну заяву Товариства до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/9436/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 15 червня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/9436/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 40.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 15 червня 2021 року була отримана уповноваженим представником відповідача 23 червня 2021 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього судового відправлення.

Проте Компанія в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подала, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направила.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що Компанія належним чином була повідомлена про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

16 липня 2021 року до суду надійшло письмове повідомлення позивача від 12 липня 2021 року № 02071/0121 про те, що сума позову не змінилася.

22 липня 2021 року до суду надійшла заява Товариства від 20 липня 2021 року № 02171/0121 про долучення доказів, зокрема, копії розширеної довідки Ф-2 про обставини дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2020 року в місті Одесі на вулиці Генуезькій, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , з автомобілем "Audi", державний номерний знак: НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав перевагу в русі автомобілю "Audi", державний номерний знак: НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, у результаті чого здійснив з ним зіткнення, чим порушив пункт 16.11 Правил дорожнього руху України.

Зазначені обставини були встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року в справі № 522/19400/20, якою водія автомобіля "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Audi", державний номерний знак: НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб).

Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 1 квітня 2020 року № FО-00700816. Копія цього правочину наявна в матеріалах справи.

У зв`язку з наведеними обставинами 10 жовтня 2020 року та 15 жовтня 2020 року страхувальник звернувся до позивача із заявами про настання події та про виплату страхового відшкодування відповідно.

Судом також встановлено, що на підставі рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "3С Групп" від 14 жовтня 2020 року № SKZ0001022/SKSF0001001 позивачем було складено страховий акт від 23 жовтня 2020 № 24365/21/920 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи).

Відповідно до вказаного акта загальна сума страхового відшкодування склала 112 594,38 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вказана сума була перерахована позивачем на рахунок суб`єкта господарювання, який здійснював ремонт застрахованого транспортного засобу, - товариства з обмеженою відповідальністю "3С Групп", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від 26 жовтня 2020 року № 133424.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої у ДТП особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ.

Отже, до позивача у зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП перейшло право вимоги на вищезазначену суму відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування від 28 жовтня 2020 року № 2499/9220, яку було отримано останнім 30 жовтня 2020 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення судового відправлення № 780. Проте відповіді на вказану заяву позивачем отримано не було.

Зважаючи на викладене, позивач просив суд стягнути з Компанії компенсацію матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 75 145,81 грн.

За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно зі статтею 9 Закону страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За умовами пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У своїй позовній заяві Товариство вказувало на те, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - водія автомобіля "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 , застрахована в Компанії на підставі полісу серії АР № 000160899.

Водночас судом встановлено, що відповідно до вказаного полісу серії АР № 000160899 у Компанії було застраховано автомобіль "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_3 , VIN (номер кузова): НОМЕР_4 . Дана обставина підтверджується поданою позивачем інформацією, яка міститься на офіційному сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Однак з постанови Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2020 року в справі № 522/19400/20 вбачається, що водій ОСОБА_1 , якого було визнано винним у скоєнні даної ДТП, керував автомобілем "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 .

Будь-яких доказів того, що у спірній ДТП брав участь застрахований в Компанії на підставі полісу серії АР № 000160899 автомобіль "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 , а також те, що зазначений автомобіль та автомобіль "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_3 , VIN (номер кузова): НОМЕР_4 , є одним і тим же транспортним засобом, позивач суду не надав. Такі докази також відсутні у матеріалах справи. Крім того, Товариством не було надано жодних документів, відповідно до яких суд міг би встановити додаткові ідентифікуючі ознаки автомобіля "Toyota", який брав участь у спірній ДТП, зокрема копії: рапортів працівників поліції, пояснень водіїв, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 під час скоєння ДТП 10 жовтня 2020 року, а також фото з місця ДТП. Слід також зазначити, що з наданої позивачем копії розширеної довідки Ф-2 про обставини ДТП також вбачається, що у спірній ДТП брав участь автомобіль "Toyota", державний номерний знак: НОМЕР_1 , проте у цій довідці взагалі відсутні інформація про номер шасі, кузова вказаного автомобіля.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, ОСОБА_1 керував автомобілем, який на момент ДТП був забезпечений відповідачем на підставі полісу серії АР № 000160899, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з Компанії на користь Товариства заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок зазначеної ДТП.

Враховуючи недоведеність позивачем правових підстав для стягнення з Компанії вищезазначеної суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні решти похідних вимог Товариства щодо стягнення з відповідача сум пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму страхового відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 серпня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко