ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. Справа№ 910/16870/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Козир Т.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви, м. Київ

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021

у справі № 910/16870/20 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація", м. Київ

до Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви, м. Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 185 267,95 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У жовтні 2020 року Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація" (далі - КП "Київжитлоспецексплуатація", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви (далі - Релігійна громада, відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 185 267,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч умов укладеного між позивачем та відповідачем Договору № 01/12-ІІ про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в позичку (безоплатне користування), від 29.12.2015, останній за період з 24.12.2017 по 30.09.2020 не відшкодував позивачеві понесені ним витрати, заборгувавши 118 471,81 грн, та не відшкодував витрати за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, заборгувавши 66796,14 грн, що разом складає 185 267,95 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі № 910/16870/20 позов задоволено, стягнуто з Релігійної громади на користь КП "Київжитлоспецексплуатація" 185 267,95грн боргу та 2 779,02 грн судового збору за подання позову.

Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, отримавши у позичку (безоплатне користування) приміщення за Актом приймання-передачі нерухомого майна від 29.12.2015, у відповідності до умов Договору №01/12-ІІ не компенсував позивачу понесені ним за період з 24.12.2017 по 30.09.2020 витрати, розмір яких підтверджується поданим позивачем розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Релігійна громада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою в розмірі 66 769,14 грн та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування підстав, викладених в апеляційній скарзі, відповідач зазначає про порушення судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права. Так, за твердженням апелянта, судом першої інстанції:

- не враховано, що позивачем не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, за якою останній вимагає компенсацію витрат;

- не перевірено факту, чи належно було здійснено позивачем розрахунок компенсації витрат за користування земельною ділянкою;

- не враховано, що при здійсненні розрахунку витрат за користування земельною ділянкою позивачем не використані офіційні відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки;

- не взято до уваги, що земельна ділянка, витрати за користування якою є предметом позову, не сформована, її площа та конфігурація не визначені, що виключає її існування як об`єкта цивільних прав та свідчить про неможливість встановлення розміру земельного податку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 апеляційну скаргу у справі № 910/16870/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Руденко М.А., Поляк О.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 задоволено заяву про самовідвід суддів Кропивної Л.В., Руденко М.А., Поляк О.І. від розгляду апеляційної скарги Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі № 910/16870/20, матеріали справи № 910/16870/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.04.2021 справу № 910/16870/20 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді (судді-доповідача) Кравчука Г.А., суддів Козир Т.П. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 апеляційну скаргу Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції заяву, в якій зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, шляхом подання до суду відповідної заяви про усунення недоліків.

Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 представник скаржника отримав 19.05.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

На виконання вимог ухвали суду від 05.05.2021 заявником усунуто недоліки апеляційної скарги, 31.05.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій наведені обґрунтування підстав для поновлення строку апеляційного оскарження.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на наведені ним обґрунтування, апеляційний господарський суд ухвалою від 14.06.2021 задовольнив його, поновив Релігійній громаді пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/16870/20, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача на вказане рішення суду першої інстанції, постановив розгляд апеляційної скарги здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Позиції учасників справи.

30.06.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги Релігійної громади відмовити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Заперечуючи апеляційну скаргу відповідача, позивач вказує на її безпідставність та необґрунтованість, оскільки розрахунок компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою здійснено з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель, визначеним відповідно до п. 8 Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році") та без застосування пільги по платі за землю в розмірі 0,01% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок комунальних підприємств в частині переданих ними в оренду (позичку) площ релігійним організаціям (церкви, об`єднання), так як остання була скасована рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923, яке набрало чинності з 01.01.2016.

До відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано копії податкових декларацій з плати за землю за 2016-2017 роки.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, подану 12.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду, відповідач зазначає, що позивачем жодним чином не спростовано доводів апеляційної скарги. У зв`язку з чим, відповідач наполягає на задоволенні його апеляційної скарги в повному обсязі, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою в розмірі 66 796,14грн скасувати і в цій частині винести нове рішення про відмову у задоволення зазначених позовних вимог.

До відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивачем додано копію листа Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації №03.480/9848 від 06.04.2011, копію листа Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації №4 від 14.08.2017, роздруківку інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 05.07.2021.

Як убачається із змісту відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу, на дату прийняття оскаржуваного рішення додатково поданих позивачем та відповідачем до суду апеляційної інстанції доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про приєднання доказів, поданих в порядку ст. 80 ГПК України, або витребування судом таких доказів відповідно до приписів ст. 81 ГПК України.

Позивач та відповідач, подаючи до суду апеляційної інстанції додаткові докази не порушили перед судом клопотань про приєднання цих доказів до матеріалів справи з відповідними поясненнями та обґрунтуваннями щодо неможливості подати такі докази в процесі розгляду справи в суді першої інстанції.

Оскільки відповідно до вимог ст. 269 ГПК України обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції покладається саме на заявника, а суд апеляційної інстанції лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для прийняття вказаних додаткових доказів, доданих позивачем та відповідачем відповідно до відзиву на апеляційну скаргу та відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2015 між КП "Київжитлоспецексплуатація" (позичкодавець) та Спасо-Преображенською релігійною громадою у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви (користувач) був укладений Договір № 01/12-ІІ про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передається в позичку (безоплатне користування) (далі - Договір). Відповідно до вказаного Договору позичкодавець на підставі рішення Київської міської ради № 513/10001 від 13.11.2013 передає, а користувач приймає у позичку (безоплатне користування) нерухоме майно (нежитлові приміщення в будинках) по вул. Ракетній, 8-А у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, для розміщення релігійної громади.

Згідно з п. 2.1 Договору об`єктом позички є нежилий будинок загальною площею 1116,30 кв. м, у т.ч. підвал 294,60 кв. м, 1 поверх - 420 кв.м, 2 поверх - 401,70 кв. м, згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину Договору.

За змістом п. 2.4 Договору об`єкт позички належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київжитлоспецексплуатація".

За умовами п. 3.1 Договору користувач компенсує позичкодавцеві витрати за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, які за вересень 2015 року складають 92,66 грн на місяць, та витрати позичкодавця, які за вересень 2015 року складають 2969,36 грн на місяць.

Розмір компенсації витрат позичкодавця за користування земельною ділянкою може бути зміненим на вимогу однією із сторін у разі зміни відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 3.2 Договору).

Відповідно до положень п. 3.4 Договору компенсація витрат позичкодавця та компенсація витрат за користування земельною ділянкою сплачується користувачем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати компенсації витрат позичкодавця та компенсації за користування земельною ділянкою є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об`єкта позички позичкодавцеві.

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що компенсація витрат позичкодавця та компенсація витрат за користування земельною ділянкою сплачується користувачем на рахунок позичкодавця щомісячно не пізніше 5-го числа наступного місяця.

Строк дії Договору відповідно до умов п. 9.1 встановлений з моменту його підписання сторонами і діє з 29 грудня 2015 року до 13 листопада 2062 року.

Усі зміни та доповнення до цього Договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами (п. 9.2 Договору).

Позивач на виконання умов зазначеного Договору передав відповідачу у користування нежилі приміщення у будинку по вул. Ракетна, 8 літ. А в м. Києві загальною площею 1 116, 30 кв. м, що підтверджується Актом приймання -передачі нерухомого майна від 29.12.2015. За твердженням позивача, з вказаного моменту у користувача виник обов`язок сплачувати платежі з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт позички, та з компенсації витрат позичкодавця.

У зв`язку з тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної оплати зазначених компенсацій відповідно до умов Договору не виконав, позивач здійснив розрахунок та звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом.

Здійснюючи розрахунок компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, за поясненнями позивача, ним враховано: 1) коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, визначений відповідно до вимог п. 8 Перехідних положень Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 20.12.2016 №1791-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році") із застосуванням індекса споживчих цін за 2016 рік із значенням для земель несільськогосподарського призначення 106 відсотків з 01.01.2017; 2) скасування рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 пільги по платі за землю в розмірі 0,01% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок для комунальних підприємств в частині переданих ними в оренду (позичку) площ релігійним організаціям (церкви, об`єднання), яка була чинною на момент укладення Договору.

Про зміну розміру компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, за твердженням позивача, відповідач був повідомлений листом від 18.04.2017 №062/15/1/05-2746.

Таким чином, позивачем за період з 24.12.2017 по 30.09.202 нараховано до сплати відповідачу 118 471,81 грн компенсаційних витрат позичкодавця та 66 796,14 грн компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, а всього заборгованість відповідача перед позивачем за вказаний період за Договором складає 185 267,95 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом апеляційної інстанції між сторонами склалися правовідносини у сфері безоплатного користування нежитловим приміщенням. Розглядаючи справу, суд першої інстанції вирішував питання наявності/відсутності підстав для стягнення з відповідача компенсаційних витрат позивача як позичкодавця, а також компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички.

При цьому апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, в розмірі 66 769,14 грн.

Під час апеляційного перегляду справи колегією суддів апеляційного господарського суду порушення норм процесуального права та наявності обов`язкових підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України, для скасування судового рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині не встановлено. Отже, в силу приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України апеляційний перегляд здійснюється в межах вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Пунктом 6.5 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами за Договором) встановлено, що крім орендної плати, орендар сплачує компенсацію витрат підприємств-балансоутримувачів за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт оренди.

Отже вказаними нормами передбачено здійснення оплати користувачем компенсації витрат підприємств за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, якщо про інше не домовляться сторони.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність вимог позивача щодо сплати відповідачем передбачених умовами укладеного між сторонами Договору витрат позичкодавця за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички.

Частиною 1 ст. 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За приписами ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст. 202 ГК України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до положень п. 3.1 Договору сторонами було погоджено розмір компенсації за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, та за відсутності укладених між сторонами інших додаткових угод чи розрахунків за спірним Договором, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить до висновку про наявність підстав для стягнення вказаної компенсації за користування земельною ділянкою відповідно до умов Договору.

За таких обставин, апеляційний господарський суд, здійснивши власний перерахунок заявленої позивачем суми заборгованості за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт позички, вважає наявними підстави для задоволення вказаних позовних вимог частково, стягненню з відповідача підлягає заборгованість в розмірі 3 694,45 грн разом з ПДВ (7 днів грудня 2017 року - 20,92 грн, 2018 рік - 1 111,92 грн, 2019 рік - 1 111,92 грн, 9 місяців 2020 року - 833,94 грн, ПДВ - 615,74 грн).

В решті заявлені позовні вимоги позивача про стягнення понесених ним витрат за користування земельною ділянкою (63 101,69 грн) не підлягають задоволенню, оскільки зміни до укладеного між сторонами Договору (п. 3.1) щодо компенсації витрат в письмовій формі не вносилися, тоді як такий порядок передбачений п. 9.2 Договору.

Погоджені сторонами умови п. 3.1 Договору спростовують доводи і аргументи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, стосовно відсутності взагалі підстав для нарахування і стягнення з нього компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою, на якій розміщено об`єкт позички. Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відзначити, що положення укладеного між сторонами Договору не містять посилань на сплату відповідачем саме земельного податку.

Відповідно до приписів ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Релігійної громади підлягає частковому задоволенню з підстав, досліджених в даній постанові.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача апеляційний господарський суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності до ч. 1 ст.277 ГПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Релігійної громади на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/16870/20 з підстав, викладених в ній, підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у даній справі в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт позички, в розмірі 3694,45 грн, в решті вказаних позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Отже судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1832,49грн.

Судові витрати.

Зважаючи на висновок апеляційного господарського суду про скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині і задоволення апеляційної скарги відповідача частково, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви на рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/16870/20 в частині стягнення компенсаційних витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташовано об`єкт позички, в розмірі 66 796,14 грн задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/16870/20 в частині стягнення 66796,14 грн боргу та 2779,02 грн судового збору скасувати та прийняти у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація".

3. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2021 у справі №910/16870/20 викласти в такій редакції:

"Позов Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" задовольнити частково.

Стягнути з Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви (01010, м. Київ, вул. Січневого Повстання, 3, кв. 80, код 34238931) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, код 03366500) 122 166, 26 грн боргу, 1832,49 грн судового збору.

В решті позову відмовити. "

4. Стягнути з Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, код 03366500) на користь Спасо-Преображенської релігійної громади у Печерському районі м. Києва Української Православної Церкви (01010, м. Київ, вул. Січневого Повстання, 3, кв. 80, код 34238931) 3216,67 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/16870/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

Т.П. Козир