ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2293/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(01601, м.Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, Харківська область, м. Харків, вул. Балакірєва, буд. 3)
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - Литвин П.В. (довіреність №4-331 від 22.12.2020, адвокат);

відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", в якій просить суд :

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» (61018 Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, будинок 3; 31555944) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) борг у загальній сумі 293 080,38 грн., у тому числі: основний борг у сумі 212 480,68 грн.; пеня у сумі 44 146,70 грн.; три проценти річних у сумі 12 621,11 грн.; інфляційні втрати у сумі 23 831,89 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» (61018 Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, будинок 3; 31555944) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; Код ) судові витрати, а саме 4 396,22 грн. сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору купівлі-продажу природного газу №3098/1920-КП-32 від 25.09.2019року. Нормативно позов обґрунтований ст.ст. 20, 173-175, 193, 216-218, 230, 231, 264-265 ГК України, ст.ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 15.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2293/21. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на "15" липня 2021 р. о 10:30 год.

01.07.2021 від представника відповідача, через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд закрити провадження в частині сплаченого основного боргу, згідно платіжного доручення №2787 від 30.06.2021 в сумі 212480,68 грн., в іншій частині, після перевірки розрахунків та розгляду клопотань прийняти рішення згідно законодавства України.

Ухвалою господарського суду від 15.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "03" серпня 2021 року о 10:30 год.

19.07.2021 від представника позивача наійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд:

стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» (61018 Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, будинок 3; 31555944) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) заборгованість у загальній сумі 86 746, 77 грн., у тому числі: пеня у сумі 44 146,70 грн.; три проценти річних у сумі 14 192,87 грн.; інфляційні втрати у сумі 28 407,20 грн. та постановити ухвалу про повернення судового збору у розмірі 2 126, 22 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України визначено, що крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Тобто позивач, реалізуючи процесуальні права, визначені статтею 46 Господарського процесуального кодексу України, зменшив розмір позовних вимог, тобто змінив кількісний показник вимог у бік зменшення.

Дослідивши подану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог судом встановлено, що заява подана з дотриманням строку, встановленого на її подання, підписана уповноваженим представником позивача, скерована на адресу відповідача та відповідає вимогам нормам статі 46 Господарського процесуального кодексу України, а відтак, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду. Таким чином ціна позову, з урахуванням зменшеного позивачем розміру позовних вимог, складає 86 746, 77 грн.

22.07.2021 до канцелярії господарського суду електронною поштою надійшло клопотання представника АТ "НАК "Нафтогаз України" (вх. №4587) про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою від 23.07.2021 клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№4587 від 22.07.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду задоволено.

27.07.2021 до господарського суду надійшло клопотання (вх. №17482) представника відповідача про зменшення пені, в якому останній просить суд зменшити на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України розмір пені до розумного мінімального розміру до 10% (відмовити в стягненні 90%).

02.08.2021 від представника відповідача до канцелярії суду надійшло клопотання (вх. №17960) про відкладення судового засідання.

У судовому засіданні 03.08.2021 постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено клопотання представника відповідача (вх. №17960) про відкладення судового засідання. Відкладено судове засідання до 18.08.2021 о 12:30 год.

10.08.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання директора ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» (вх. №18631) про відкладення розгляду справи.

11.08.2021 електронною поштою до суду надійшло клопотання представника АТ "НАК "Нафтогаз України" (вх. №4913) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду 18.08.2021 о 12:30 год.

Ухвалою господарського суду від 12.08.2021 Задоволено заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№4913 від 11.08.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні 18.08.2021 представник позивача підтримав зменшені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень, здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.08.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив таке.

Положеннями статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (стаття 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 ЦК України та частиною 2 статті 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

25.09.2019 Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» (далі - Відповідач) укладено договір № 3098/1920-КП-32 купівлі - продажу природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 2 986 860, 94 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природною газу, копії яких додано до матеріалів справи.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступною за місяцем поставки газу.

Як стверджує Позивач, оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив, на думку Позивача, умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги вказаного вище пункту Договору.

Позивач у своїй позовній заяві наводить розрахунок, за яким сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача за Договором складає 212 480, 68 грн.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 Договору, він зобов`язується сплатити Позивачу пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу.

За п.2 Додаткової угоди №5 до Договору постачання природного газу від 25.09.2019 №3098/1920-КП-32, у разі прострочення Відповідачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 Договору, він зобов`язується сплатити Позивачу пеню в розмірі 14,2 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач вважає, що, оскільки Відповідачем не виконані умови Договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач вказує, що загальна сума боргу Відповідача перед Позивачем, що підтягає стягненню згідно цього позову складає 293 080, 38 грн.

Відповідач, у свою чергу, у відзиві на позовну заяву (вх. №15359 від 01.07.2021) позовні вимоги визнає частково в розмірі стягнення основного боргу, а саме: 212 480, 68 грн. Відповідач стверджує, що вказану грошову суму було сплачено на рахунок Позивача, що підтверджує платіжним дорученням №277 від 30.06.2021(копію додано до матеріалів справи). Також Відповідач зазначає, що станом на 01.07.2021 основний борг по Договору №3098/1920-КП-32 від 25.09.2019 відсутній.

Одночасно Відповідач у відзиві звертає увагу суду, що розмір стягнення пені є надмірним, а розрахунки 3% річних, інфляційних втрат та пені є спірними.

Не погоджуючись з розрахунками Позивача, Відповідач звернувся суд з клопотанням по зменшення розміру пені, в якому останній просить суд зменшити на підставі ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України розмір пені до розумного мінімального розміру до 10% (відмовити в стягненні 90%).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст. 173 Господарського України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ч. 1-3 ст. 692 ЦК України, Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини купівлі-продажу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із пунктом 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Як вже було зазначено, пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі прострочення Відповідачем оплати згідно пункту 5.1. 5.6 Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично правильно, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 44 146, 70 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 12 621, 11 грн. 3% річних та 23 831, 89 грн. інфляційних суд зазначає таке.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Також відповідач не позбавлений права здійснити і подати суду контррозрахунок.

Суд звертає увагу на те, що відповідач підписав договір, в якому містяться положення про зобов`язання сплатити позивачу штрафні санкції в разі прострочення оплати за поставлений природний газ, а відтак не може бути звільнений від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він мас враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично правильно, а тому позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних у розмірі 12 621, 11 грн. та 23 831, 89 грн. інфляційних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у відзиві на позов просить зменшити розмір пені, який підлягає стягненню, на 90 %.

Суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Вказана стаття кореспондується зі ст.233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18 суд вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена також у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

Отже, з наведених норм випливає, що зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. Таке зменшення не є обов`язком суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення підлягаючої до стягнення пені (неустойки).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого, не спростованого відповідачем та підтвердженого матеріалами справи.

Згідно з приписами пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно приписів п.2 ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (ч.2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".)

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в сумі 4396,22 грн., відповідно до платіжного доручення № від 31.05.2021. За заявою про зменшення розміру позовних вимог, яку прийнято до розгляду господарським судом, ціна позову становить 86 746, 77 грн., а судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача, при задоволенні судом зменшених позовних вимог, становить 1301,20 грн.

За таких обставин витрати зі сплати судового збору за вимогами у сумі 3095,02 грн., між сторонами не розподіляються і вказана сума сплаченого судового збору підлягає поверненню з Державного бюджету України позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 692 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Зменшені позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» (61018 Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, будинок 3; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) заборгованість у загальній сумі 86 746, 77 грн., у тому числі: пеня у сумі 44 146,70 грн.; три проценти річних у сумі 14 192,87 грн.; інфляційні втрати у сумі 28 407,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» (61018 Харківська обл., м. Харків, вул. Балакірєва, будинок 3; ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ), витрати по сплаті судового збору в сумі 1301,20 грн.

Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) з Державного бюджету 3095,02 грн судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення № від 31.05.2021.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м.Київ, вул. Бхмельницького, 6, )

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, Харківська область, м.Харків, вул.Балакірєва, буд.3, )

Повне рішення складено "19" серпня 2021 р.

Суддя О.О. Присяжнюк