УХВАЛА

16 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 915/94/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Миколаївської області

у складі судді Коваля С. М.

від 24.02.2021 та

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Діброва Г. А., Принцевська Н. М., Ярош А. І.

від 07.06.2021

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська теплоелектроцентраль"

про стягнення коштів у сумі 3 769 649,24 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська теплоелектроцентраль" про стягнення 3 769 649,24 грн, в тому числі: пеня - 1 744 382,17 грн, 3% річних - 118 935,14 грн, штраф - 1 712 855,17 грн та інфляційні втрати - 193 476,76 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.08.2016 у справі № 915/693/16, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017 присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколаївська теплоелектроцентраль" інфляційні втрати у розмірі 15 145 906,06 грн, 3% річних у сумі 1 618 416,92 грн, пеню у розмірі 11 003 263,79 грн та штраф у сумі 3 433 531,92 грн. Посилаючись на вимоги частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, позивач зазначив, що оскільки за зобов`язаннями жовтня 2015 року відповідач розрахувався лише 02.02.2016, за зобов`язаннями листопада 2015 року - 25.02.2016, за зобов`язаннями грудня 2015 року - 12.04.2016, з останнього, за період, який не охоплений зазначеним рішенням Господарського суду Миколаївської області, належить стягнути пеню у розмірі 1 744 382,17 грн, 3% річних у розмірі 118 935,14 грн, штраф у розмірі 1 712 855,17 грн та інфляційні втрати у розмірі 193 476,76 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2021 у справі № 915/94/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Постановою від 07.06.2021 Південно-західний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2021 у справі № 915/94/20.

25 червня 2021 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" звернулося до Верховного Суду через Південно-західний апеляційний господарський суд з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 у справі № 915/94/20.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України", Судом встановлено, що вона підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.

Поряд з цим, за приписами частини 2 зазначеної статті підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

При цьому пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах ;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Зі змісту касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" вбачається, що підставами касаційного оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2021 та постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 у справі № 915/94/20 скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктами 2 та 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16, від 22.05.2018 у справі № 905/3266/16, від 26.02.2019 у справі № 904/2960/18, від 26.11.2019 у справі № 905/178/19, від 26.11.2019 у справі № 905/39/19 та застосованого судом апеляційної інстанції. Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" при цьому вказує, що, "на відміну від наведених справ, встановлені у даній справі обставини про використання енергії для власних потреб (не для продажу) зумовлюють необхідність відступлення від висновків про застосування статті 7 Закону до будь яких правовідносин, що пов`язані з споживанням природного газу для виробництва енергії". З тексту касаційної скарги вбачається, що скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновків щодо застосування частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Водночас, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" наголошує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином обґрунтування підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 2 та 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, суперечить один одному.

Поряд із цим Суд вважає за необхідне наголосити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності саме відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. В такому випадку скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього. Тобто, за логікою наведеної норми скаржник повинен не погоджуватися із висновком саме Верховного Суду. Посилання ж на помилкове застосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, яких Суд дійшов у правовідносинах, та які, за оцінкою особи, що подала касаційну скаргу не є подібними щодо правовідносин у справі, рішення у якій оскаржуються, не є випадком, який передбачено 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з позовної заявою) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином при поданні позовної заяви до Господарського суду Миколаївської області судовий збір підлягав сплаті у сумі 56 544,74 грн (1,5% від 3 769 649,24 грн).

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Отже при зверненні з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 у справі № 915/94/20 судовий збір підлягав оплаті у розмірі 113 089,48 грн (1,5% від 3 769 649,24 грн * 200%).

Однак до касаційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" не додано доказів сплати судового збору.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" залишається без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, із наданням скаржнику строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків, шляхом:

- належного обґрунтування зазначених підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 2 та 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України;

- надання Суду доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 у справі № 915/94/20 у встановленому законом порядку і розмірі, а саме в сумі 113 089,48 грн.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.02.2021 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 у справі № 915/94/20 залишити без руху.

2. Надати Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України" строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія Нафтогаз України", що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Верховного Суду Н. М. Губенко