РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2021Справа № 910/8542/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Фермерського господарства "АГРОЛІДЕР-ДНІСТЕР"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНООПТТРЕЙДИНГ"

про стягнення 137974,25 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фермерське господарство "АГРОЛІДЕР-ДНІСТЕР" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНООПТТРЕЙДИНГ" про стягнення 137974,25 грн заборгованості, з яких 127400,05 грн - основна сума заборгованості, 10574,20 грн - неустойка.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу №00034556 від 11.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 дану позовну заяву залишено без руху.

22.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла нова редакція позовної заяви на виконання ували суду від 07.06.2021.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.06.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/8542/21, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду від 25.06.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 24.06.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №211.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНООПТТРЕЙДИНГ" (продавець, відповідач) та Фермерським господарством "АГРОЛІДЕР-ДНІСТЕР" (покупець, позивач) укладено договір купівлі-продажу №00034556 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язується в порядку та строки встановлені цим договором передати у власність мінеральні добрива, відповідної якості і за погодженою ціною, а продавець прийняти товар та оплатити його на умовах визначених цим договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору кількість, найменування та ціна товару, вказуються в рахунку-фактурі, який є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно із п..2.1. договору відвантаження товару здійснюється відповідно до заявки покупця в кількості та обсягах зазначені в додатку №1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Сторони додатково усно погоджують час і місце відвантаження товару, керуючись при цьому тим, що поставка товару повинна відбуватись в години роботи покупця/продавця.

Право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент передачі товару покупцю, що засвідчується підписом в видатковій накладній уповноваженого представника покупця (п.2.2. договору).

У пункті 3.2. договору сторонами погоджено, що покупець проводить оплату за поставлений товар на підставі рахунку-фактури.

Договір набуває чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018, а у фінансовій частині до повних взаєморозрахунків (п.8.1. договору).

Відповідно до додатку №1 (специфікація) до договору продавець (відповідач) взяв на себе зобов`язання поставити і передати позивачу мінеральне добриво, а саме: селітру аміачну 34.4% (Україна, ПАТ "РівнеАзот") в кількості 13 т на суму 127400,05 грн.

Згідно із матеріалами справи, відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №1978 від 11.03.2021 на суму 127400,00 грн.

12.03.2021 позивач згідно рахунку на оплату №1978 від 11.03.2021 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 127400,05 грн, в підтвердження чого позивачем було надано платіжне доручення №29 від 12.03.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач, отримавши грошові кошти за товар, поставку товару не здійснив.

Посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за договором купівлі-продажу №00034556 від 11.03.2021 в частині поставки оплаченого позивачем товару, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 127400,05 грн попередньої оплати та 10574,20 грн неустойки, нарахованої на підставі п.6.2. договору.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно із ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 626 Цивільний кодекс України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору купівлі-продажу №00034556 від 11.03.2021, згідно із яким відповідач взяв на себе зобов`язання передати власність позивачу мінеральне добриво, а саме: селітру аміачну 34.4% (Україна, ПАТ "РівнеАзот") в кількості 13 т на суму 127400,05 грн, а позивач у свою чергу зобов`язався прийняти товар та оплатити його підставі рахунку-фактури

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 655 цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як підтверджено наявними у матеріалах справи відповідач виставив позивачу рахунок на оплату №1978 від 11.03.2021 на суму 127400,00 грн.

На виконання умов договору 12.03.2021 позивач згідно рахунку на оплату №1978 від 11.03.2021 перерахував на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 127400,05 грн, що підтверджується платіжним дорученням №29 від 12.03.2021.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 2.1. договору сторони дійшли згоди, що додатково усно погоджують час і місце відвантаження товару.

За доводами позивача сторонами погоджено, що поставка товару мала відбутися в строк до 22.03.2021. Однак, доказів на підтвердження поставки товару у строк до 22.03.2021 матеріали справи не містять.

Водночас, згідно наявного у матеріалах справи листа відповідача (б/н, б/д) відповідач зазначив, що поставка позивачу товару буде здійснена не пізніше 24.03.2021.

Отже, зобов`язання відповідача з поставки позивачу товару (мінерального добрива) на суму 127400,05 грн мали бути виконані у строк до 24.03.2021.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.13, ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів поставки позивачу товару на суму 127400,05 грн.

При цьому суд зазначає, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням наведеного, тягар доведення належного виконання відповідачем свого обов`язку з поставки товару, несе відповідач як боржник у цьому зобов`язанні.

Обставин наведених позивачем у позові відповідач не спростував. Доказів поставки оплаченого позивачем товару на суму 127400,05 грн чи повернення грошових коштів відповідачем не надано.

Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання з перерахування відповідачу попередньої оплати, а відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання з поставки в повному обсязі оплаченого позивачем товару, з огляду на що, за висновками суду, у позивача в силу положень ст.693 ЦК України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати непоставленого товару.

З огляду на вище встановлені судом обставини, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 127400,05 грн або поставки товару на вказану суму, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати у сумі 127400,05 грн.

Щодо заявленої позивачем до стягнення неустойки у сумі 10574,20 грн, суд дійшов висновку про наступне.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом пункту 6.2. договору у разі прострочення поставки товару продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення поставки товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач здійснює нарахування пені за період з 25.03.2021 по 16.06.2021 у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару, а саме на суму 127400,05 грн.

Однак, судом встановлено, що у пункті 6.2. договору сторони погодили, що неустойка нараховується у розмірі 0,1% від вартості непоставленого (несвоєчасно поставленого) товару за кожен день прострочення поставки товару, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Отже, сторони обмежили нарахування неустойки (пені) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Здійснивши перерахунок пені, судом встановлено, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є пеня у сумі 4244,34 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині неустойки суд задовольняє частково.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Фермерського господарства "АГРОЛІДЕР-ДНІСТЕР".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНООПТТРЕЙДИНГ" (03061, місто Київ, вул. Шепелєва Миколи, будинок 6, ідентифікаційний код 39780573) на користь Фермерського господарства "АГРОЛІДЕР-ДНІСТЕР" (59410, Чернівецька обл., Заставнівський р-н, селище міського типу Кострижівка, ВУЛ.ГАГАРІНА, будинок 29, ідентифікаційний код 39998783) попередню оплату у сумі 127400,05 грн, неустойку у сумі 4244,34 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2165,86 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 13.08.2021.

Суддя С.О. Турчин