ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021 справа № 914/3370/20

Господарський суд Львівської області у складі

Головуючого судді Фартушка Т.Б. за участю секретаря судового засідання Полюхович Х.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Лінкольна", Львівська область, м.Львів;

до Відповідача: Фізичної особи-підприємця Мураля Юрія Івановича, Львівська область, м.Львів;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", м.Київ;

про: стягнення коштів за невиконання умов Договору

ціна позову: 142770грн.

Представники:

Позивача: Панасенко С.Г. - голова ОСББ "На Лінкольна" (паспорт серія КВ 228612), Пигель Л.І. - представник (ордер від 01.04.2021р. серія ВС №1060113);

Відповідача: Мураль Ю.І. (паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 );

Третьої особи: Деркач О.Р. - представник, адвокат (довіреність від 25.07.2019р. №3222-К-Н-О).

ВСТАНОВИВ:

28.12.2020р. на адресу Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Лінкольна" від 21.12.2020р. б/н (вх. №3577) до Фізичної особи-підприємця Мураля Юрія Івановича про стягнення коштів за невиконання умов Договору; ціна позову: 142770грн.

Підставами позовних вимог Позивач зазначає неналежне виконання Відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань за Договором виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.01.2021р. у даній справі суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання з розгляду справи по суті на 02.02.2021р.; залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д; ідентифікаційний код: 14360570); визнати явку повноважних представників Учасників справи в судове засідання для надання пояснень по суті справи обов`язковою; викликати в судове засідання повноважних представників Учасників справи.

Ухвалою суду у даній справі від 02.02.2021р. суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначити на 16.02.2021р.; визнати явку повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання обов`язковою; викликати повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання; явка повноважного представника Третьої особи в судове засідання не визнається судом обов`язковою.

Ухвалою суду від 16.02.2021р. постановлено відкласти підготовче судове засідання на 11.03.2021р.; визнати явку повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання обов`язковою; викликати повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання; явка повноважного представника Третьої особи в судове засідання не визнається судом обов`язковою. Судове засідання 11.03.2021р. не відбулось з причин тимчасової втрати працездатності головуючого судді Фартушка Т.Б.

Ухвалою суду у даній справі від 15.03.2021р. судом постановлено призначити підготовче судове засідання на 06.04.2021р.; визнати явку повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання обов`язковою; викликати повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання; явка повноважного представника Третьої особи в судове засідання не визнається судом обов`язковою.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.04.2021р. у даній справі суд постановив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів; відзив Фізичної особи-підприємця Мураля Ю.І. б/д б/н вх. від 16.02.2021р. №3649/21 залишити без розгляду; відкласти підготовче судове засідання на 22.04.2021р.; визнати явку повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання обов`язковою; викликати повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання; явка повноважного представника Третьої особи в судове засідання не визнається судом обов`язковою.

Ухвалою суду у даній справі від 22.04.2021р. суд постановив поновити Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку "На Лінкольна" строк для подання доказів по 20.04.2021р.; клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Лінкольна" від 20.04.2021р. №9452/21, пояснення від 06.04.2021р. вх. №8402/21 та клопотання Фізичної особи-підприємця Мураля Ю.І. про долучення доказів від 22.04.2021р. долучити до матеріалів справи; відкласти підготовче судове засідання на 06.05.2021р.; визнати явку повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання обов`язковою; викликати повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання; явка повноважного представника Третьої особи в судове засідання не визнається судом обов`язковою.

В судовому засіданні 06.05.2021р. судом оголошено перерву до 09:30год. 13.05.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13.05.2021р. у даній справі судом постановлено в задоволенні клопотання Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Лінкольна" від 06.05.2021р. вх. №1913/21 відмовити; відкласти підготовче судове засідання на 25.05.2021р.; визнати явку повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання обов`язковою; викликати повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання; явка повноважного представника Третьої особи в судове засідання не визнається судом обов`язковою.

Ухвалою суду у даній справі від 25.05.2021р. суд постановив в задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "На Лінкольна" від 12.05.2021р. вх. №10994/21 про уточнення позовних вимог відмовити; закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті; судове засідання з розгляду спору по суті призначити на 10.06.2021р.; визнати явку повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання обов`язковою; викликати повноважних представників Позивача та Відповідача в судове засідання; явка повноважного представника Третьої особи в судове засідання не визнається судом обов`язковою.

В судовому засіданні 10.06.2021р. судом оголошено перерву до 23.06.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

В судовому засіданні 23.06.2021р. судом оголошено перерву в межах дня слухання до 11:15год. 23.06.2021р. та до 28.07.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

В судовому засіданні 28.07.2021р. судом оголошено перерву до 06.08.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

В судовому засіданні 06.08.2021р. судом оголошено перерву в межах дня слухання до 14:00год. 06.08.2021р., про що представники Учасників справи повідомлялись в судовому засіданні під розписку.

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу "Акорд".

Процесуальні права та обов`язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердили представники Учасників справи в судовому засіданні, їм відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання про роз`яснення прав та обов`язків до суду не надходили.

Заяв про відвід головуючого судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представники Позивача в судове засідання з`явились, в судовому засіданні надали усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у поданих до суду заявах по суті спору, зазначили про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Позивача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

В судовому засіданні 06.08.2021р. Позивачем подано до суду Письмові пояснення від 06.08.2021р. б/н, у яких підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача збитки за невиконання умов Договору про виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19, а саме: за матеріали - утеплювач базальтовий 66750грн.; екструдований пінополістирол - 3510грн.; плиту деревостружкову орієнтовану (OSB) - 30230грн. та вартість роботи за монтаж OSB - 14400грн., монтаж утеплення - 27860грн. Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача визнану ним в судовому засіданні суму заборгованості - 600грн. за облаштування комину і 1500грн. за облаштування водостічної системи.

Вказані пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи. Після завершення судового засідання вказані пояснення зареєстровано в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») за вх. №18376/21.

Відповідач в судове засідання з`явився, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у поданих до суду заявах по суті спору, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у добровільному порядку та подання всіх наявних у Відповідача доказів в обґрунтування обставин, на які посилається, як на підставу своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 06.08.2021р. Відповідачем подано до суду Пояснення від 06.08.2021р. б/н, у яких не визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, Відповідач як усно так і письмово в Поясненнях від 06.08.2021р. б/н визнає та не заперечує обставину невиконання на момент подання пояснень частини робіт по Договору від 09.07.2019р. №2/19 із зазначенням підстав такого невиконання. Так, згідно доводів Відповідача, роботи з монтажу внутрішньої підшивки OSB вартістю 14400грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з утеплення мінеральною ватою вартістю 14800грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з облаштування одного комину вартістю 600грн.; роботи з облаштування водостічної системи з відведенням в колодязь вартістю 1500грн. не виконано з підстав неузгодження з Замовником згоди щодо форми виконання робіт.

Також, Відповідач у вказаному поясненні зазначає про виконання інших робіт за дорученням Замовника, про які зазначено в клопотанні та висновку експерта. При цьому, Відповідач усно пояснив суду, що виконання інших робіт укладеним між Сторонами Договором не передбачено, зміни чи доповнення до Договору не вносились, домовленість щодо інших робіт досягалась в усному порядку.

Вказані пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи. Після завершення судового засідання вказані пояснення зареєстровано в системі електронного документообігу суду (КП «ДСС») за вх. №18374/21.

Представник Третьої особи в судове засідання з`явилась, в судовому засіданні надала усні пояснення по суті спору.

Позиція Позивача:

Позивач з просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 142770грн. збитків за невиконання Відповідачем робіт за Договором про виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19.

У поданих 06.08.2021р. Письмових поясненнях Позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача збитки за невиконання умов Договору про виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19, а саме: за матеріали - утеплювач базальтовий 66750грн.; екструдований пінополістирол - 3510грн.; плиту деревостружкову орієнтовану (OSB) - 30230грн. та вартість роботи за монтаж OSB - 14400грн., монтаж утеплення - 27860грн. Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача визнану ним в судовому засіданні суму заборгованості - 600грн. за облаштування комину і 1500грн. за облаштування водостічної системи.

Позиція Відповідача:

Пунктом 2 ухвали Господарського суду Львівської області від 06.04.2021р. у даній справі суд постановив відзив Фізичної особи-підприємця Мураля Ю.І. б/д б/н вх. від 16.02.2021р. №3649/21 залишити без розгляду.

Відповідач у поданих 06.08.2021р. Письмових поясненнях не визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, Відповідач визнає та не заперечує обставину невиконання на момент подання пояснень частини робіт по Договору від 09.07.2019р. №2/19 із зазначенням підстав такого невиконання. Так, згідно доводів Відповідача, роботи з монтажу внутрішньої підшивки OSB вартістю 14400грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з утеплення мінеральною ватою вартістю 14800грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з облаштування одного комину вартістю 600грн.; роботи з облаштування водостічної системи з відведенням в колодязь вартістю 1500грн. не виконано з підстав неузгодження з Замовником згоди щодо форми виконання робіт.

Також, Відповідач у вказаному пояснення зазначає про виконання інших робіт за дорученням Замовника, про які зазначено в клопотанні та висновку експерта.

Позиція Третьої особи:

Третя особа у поданих 01.02.2021р. за вх. №2166/21 Поясненнях просила виключити АТ КБ «Приватбанк» зі справи.

Крім того, представник Третьої особи зазначала про неправильно обраний Позивачем спосіб захисту та недоведеність усіх складових збитків, в тому числі вини Відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом Учасників справи подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202 та 216 Господарського процесуального кодексу України, надання Відповідачу можливості для подання відзиву на позов в порядку та строки, встановлені судом згідно вимог ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих Учасниками справи доказів, наведених доводів та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09.07.2019р. між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «На Лінкольна» (надалі - Позивач, Замовник) та Фізичною особою-підприємцем Муралем Юрієм Івановичем (надалі - Відповідач, Виконавець) укладено Договір виконання робіт №2/19 (надалі - Договір), предметом якого (п.1. Договору) є здійснення виконання наступних робіт; демонтаж старого шифера, монтаж перекриття металопрофілем з утепленням мінеральною ватою, монтаж внутрішньої підшивки, облаштування коминів, облаштування водостічної системи з відведенням у колодязі.

Відповідно до п.п.1, 4 п.2.2. Договору Замовник зобов`язувався сприяти Виконавцеві у виконанні робіт, визначених Договором; прийняти якісно виконані Виконавцем роботи, підписавши відповідний Акт.

Згідно п.п.1 п.2.3. Договору Виконавець має право одержувати на умовах та в порядку, що визначені Договором, плату.

Підпунктом 1 п.2.4. Договору Сторонами передбачено обов`язок Виконавця в термін 30 днів відповідно до Договору якісно виконати роботи (в разі несприятливих погодних умов термін може бути продовжений на період, погоджений Сторонами).

Відповідно до п.3.1. Договору вартість робіт за Договором на момент укладання Договору становить 131170грн. згідно рахунка-фактури від 09.07.2019р. №25/19.

Вартість робіт може бути змінена за взаємною згодою та зазначена у додатку до Договору (п.3.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору оплата проводиться шляхом перерахунку на поточний рахунок Виконавця не пізніше 40 днів від дня отримання рахунку Замовником.

Згідно п.4.1. Договору за невиконання чи неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Вказаний Договір підписано повноважними представниками та завірено відтиском печатки юридичної особи - Замовника, що підтверджено Сторонами в судовому засіданні.

Також, судом встановлено, що 09.07.2019р. Відповідачем виставлено Позивачу Рахунок-фактуру №25/19 на виконання робіт з:

1. демонтаж старого шифера, вивіз у кількості 398м.кв. за ціною 35грн. на суму 13930грн.;

2. монтаж перекриття з утепленням мінеральною ватою у кількості 398м.кв. за ціною 230грн. на суму 91540грн.;

3. монтаж внутрішньої підшивки OSB кількістю 360м.кв. за ціною 40грн. на суму 14400грн.;

4. облаштування коминів у кількості 30м.кв. за ціною 160грн. на суму 4800грн.;

5. облаштування водостічної системи з відведенням у колодязі у кількості 1шт. за ціною 6500грн. на суму 6500грн.

Всього вартість робіт згідно Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19 становила 131170грн., що склало ціну Договору та відповідає п.3.1. Договору.

Крім того, згідно доводів Позивача, 09.07.2019р. між Позивачем (за Договором - Покупець) та Фізичною особою-підприємцем Горачеком Назаром Михайловичем (за Договором - Продавець) укладено Договір купівлі-продажу №1907/09-1 (надалі - Договір купівлі-продажу), за умовами якого (п.1.1. Договору купівлі-продажу) Продавець зобов`язувався передати у власність Покупця продукцію згідно специфікації (надалі - Товар), а останній зобов`язувався прийняти і оплатити Товар на умовах і в строки, які визначені Договором купівлі-продажу.

Відповідно до п.2.1. Договору купівлі-продажу вартість Договору складає 233724грн.

Згідно п.2.2. Договору купівлі-продажу Покупець здійснює оплату вартості даного Договору шляхом внесення відповідної суми на розрахунковий рахунок Продавця, що вказується в Договорі, протягом трьох банківських днів з моменту передачі Товару, що підтверджується підписаними Видатковими накладними.

Датою здійснення платежу вважається дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п.2.3. Договору купівлі-продажу).

Пунктом 3.1. Договору купівлі-продажу Сторонами передбачено, що продавець повинен передати Товар Покупцю не пізніше 21 банківського дня з моменту підписання Договору.

Відповідно до п.3.4. Договору купівлі-продажу право власності на Товар і ризики його випадкової загибелі або псування переходять від Продавця до Покупця в момент його фізичної передачі.

Згідно п.3.5. Договору купівлі-продажу підтвердженням фактичної передачі Товару є підписи уповноважених представників Сторін у видаткових накладних.

Пунктом 5.1. Договору купівлі-продажу передбачено обов`язок Продавця передати Товар Покупцю по ціні, вказаній в п.2.1. Договору та в строки, вказані в п.3.1. Договору.

Відповідно до п.5.2. Договору купівлі-продажу Продавець має право на оплату товару Покупцем у розмірі та строки, встановлені Договором.

Даний Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2019р. (п.9.1. Договору купівлі-продажу).

Вказаний Договір підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток Сторін Договору купівлі-продажу.

Також, Позивачем надано копію Видаткової накладної від 09.07.2019р. №190709/3, за якою ФОП Горачеком Н.М. передано, а Позивачем одержано матеріали на суму 233724грн. Вказану видаткову накладну підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток Сторін Договору купівлі-продажу.

Проте, в судовому засіданні представник Позивача зазначив, що матеріали для виконання робіт за Договором, які були придбані за Договором купівлі-продажу, одержано Позивачем не 09.07.2019р., а пізніше. При цьому, матеріали, які зазначені у п.п.1, 2, 6 Видаткової накладної від 09.07.2019р. №190709/3 Позивачем від ФОП Горачека Н.М. не одержано.

Заявою про приєднання до Умов і Правил надання кредиту «Теплі кредити для ОСББ» від 14.08.2019р. №40370346-ТК-1 Позивачем (Позичальником) та Третьою особою (Банком) укладено договір-приєднання, предметом якого (п.1.1. Заяви) Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у розмірі згідно з п. А.2 цього Договору приєднання, на цілі, зазначені у п. А.3 цього Договору приєднання, в обмін на зобов`язання Позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в обумовлені цим Договором приєднання терміни.

Відповідно до п.А.1. Заяви вид кредиту - строковий кредит за програмою «Теплі кредити для ОСББ».

Згідно п. А.2. Заяви розмір кредиту: 233724грн.

Пунктом А.3. Заяви передбачено цілі кредиту: відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо використання енергетичних ресурсів та енергозбереження, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2011 №1056, та підпункту 20 пункту 2 Додатка 2 до Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2020 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2010 р. № 243: стимулювання об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів до впровадження енергоефективних заходів шляхом відшкодування частини суми кредитів, залучених на придбання енергоефективного обладнання та/або матеріалів, а саме:

- придбання обладнання і матеріалів для проведення робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін, підвальних приміщень, горищ, покрівель та фундаментів.

Кредит надається на рахунок постачальника товару: Рахунок НОМЕР_3 у гривнях, одержувач: АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 325321, код ЄДРПОУ ; на строк 84 місяців; кінцевий термін повернення кредиту 13.08.2026р.

Згідно п.А.6 Заяви за користування кредитом Позичальник сплачує Банку винагороду у розмірі 18% річних від суми кредиту. Погашення кредиту здійснюється Позичальником щомісяця рівними платежами у розмірі 5006.78 гривень у строк до 25 числа. Графік погашення приведено в Додатку 1.

Відповідно до п.2.2. Заяви Договір приєднання разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті являють собою кредитний договір.

Підписанням даного Договору приєднання Позичальник підтверджує укладення кредитного договору, а дата підписання цього Договору приєднання вважається датою укладення кредитного договору (п.2.3. Заяви).

Додатком №1 до Договору приєднання встановлено Графік погашення кредиту.

Вказану заяву і додаток №1 до неї підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Позивача та Третьої особи, що визнано представниками Позивача та Третьої особи.

Заявою про приєднання до Умов і Правил надання кредиту «Теплі кредити для ОСББ» від 14.08.2019р. №40370346-ТК-2 Позивачем (Позичальником) та Третьою особою (Банком) укладено договір-приєднання, предметом якого (п.1.1. Заяви) Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у розмірі згідно з п. А.2 цього Договору приєднання, на цілі, зазначені у п. А.3 цього Договору приєднання, в обмін на зобов`язання Позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в обумовлені цим Договором приєднання терміни.

Відповідно до п.А.1. Заяви вид кредиту - строковий кредит за програмою «Теплі кредити для ОСББ».

Згідно п. А.2. Заяви розмір кредиту: 131170грн.

Пунктом А.3. Заявки передбачено цілі кредиту: відповідно до підпункту 3 пункту 3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо використання енергетичних ресурсів та енергозбереження, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2011 №1056, та підпункту 20 пункту 2 Додатка 2 до Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2020 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2010 р. № 243: стимулювання об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів до впровадження енергоефективних заходів шляхом відшкодування частини суми кредитів, залучених на придбання енергоефективного обладнання та/або матеріалів, а саме:

- придбання обладнання і матеріалів для проведення робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін, підвальних приміщень, горищ, покрівель та фундаментів.

Кредит надається на рахунок постачальника товару: Рахунок НОМЕР_4 у гривнях, одержувач: АТ КБ "ПРИВАТБАНК", МФО 325321, код ЄДРПОУ ; на строк 84 місяців; кінцевий термін повернення кредиту 13.08.2026р.

Згідно п.А.6 Заяви за користування кредитом Позичальник сплачує Банку винагороду у розмірі 18% річних від суми кредиту. Погашення кредиту здійснюється Позичальником щомісяця рівними платежами у розмірі 2809,89 гривень у строк до 25 числа. Графік погашення приведено в Додатку 1.

Відповідно до п.2.2. Заяви Договір приєднання разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті являють собою кредитний договір.

Підписанням даного Договору приєднання Позичальник підтверджує укладення кредитного договору, а дата підписання цього Договору приєднання вважається датою укладення кредитного договору (п.2.3. Заяви).

Додатком №1 до Договору приєднання встановлено Графік погашення кредиту.

Вказану заяву і додаток №1 до неї підписано повноважними представниками, їх підписи завірено відтисками печаток юридичних осіб Позивача та Третьої особи, що визнано представниками Позивача та Третьої особи.

Актом прийому-передачі наданих послуг від 11.11.2019р. Позивач та Відповідач складанням та підписання акту підтвердили, що Відповідачем відповідно до Договору були виконані роботи - демонтаж старого шифера, монтаж перекриття металопрофілем з утепленням мінеральною ватою, монтаж внутрішньої підшивки, облаштування коминів, облаштування водостічної системи з відведенням у колодязі.

Вказаний Акт прийому-передачі наданих послуг підписано повноважними представниками Сторін та завірено відтиском печатки Позивача.

Крім того, вказаний Акт прийому-передачі наданих послуг від 11.11.2019р. завірено 14.11.2019р. керівником ЛМВ «Елегія» АТ КБ «Приватбанк» Дердаком В.С.

Актом від 14.11.2019р. перевірки цільового використання кредитних коштів по кредитному договору від 14.08.2019р. №40370346 ТК-1 та від 14.08.2019р. №40370346 ТК-2 керівником ЛМВ «Елегія» АТ КБ «Приватбанк» Дердаком В.С. та керівником ОСББ «На Лінкольна» Панасенком С.Г. встановлено, що кредитні кошти були надані на придбання обладнання і матеріалів для проведення робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін, підвальних приміщень, горищ, покрівель та фундаментів, що відповідає пп.3 п.3 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо використання енергетичних ресурсів та енергозбереження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2011р. №1056 та пп.20 п.2 додатка 2 до Державної цільової економічної програми енергоефективності і розвитку сфери виробництва енергоносіїв з відновлювальних джерел енергії та альтернативних видів палива на 2010-2020 роки, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2010р. №243, стимулювання об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів до впровадження енергоефективних заходів шляхом відшкодування частини суми кредитів, залучених на придбання енергоефективного обладнання та/або матеріалів, в подальшому були спрямовані за такими напрямками:

131170грн. наданих 14.08.2019р. сплачено Відповідачу на підставі Акту виконаних робіт; 233724грн. 14.08.2019р. сплачено ФОП Горачеку Н.М. на підставі розрахункової накладної.

Кредитні кошти в обсязі 364894грн. використані за цільовим призначенням згідно кредитного договору від 14.08.2019р. №40370346 ТК-1 та від 14.08.2019р. №40370346 ТК-2.

Вказаний Акт підписано керівником ЛМВ «Елегія» АТ КБ «Приватбанк» Дердаком В.С. та керівником ОСББ «На Лінкольна» Панасенком С.Г., їх підписи завірено відтисками печаток Третьої особи та Позивача.

Актом від 01.02.2020р. №1 (вих. №1/2020) комісією Позивача проведено перевірку виконання умов Договору та встановлено, що із переліку робіт, який передбачено п.1. Договору, станом на 01.02.2020р. реально виконано лише п.1. демонтаж старого шиферу; монтаж металопрофілем здійснено без утеплення мінеральною ватою, повністю відсутня підшивка даху, відсутня паро-гідроізоляційна плівка; із облаштування коминів - не завершено роботи по облаштуванню одного комина, не виконано роботи з примикання бляхи даху до коминів; із облаштування водостічної системи - водостік не виведено в колодязі; у розрахунку суттєво завищена площа даху, що призвело до завищення вартості робіт.

З наведеного комісія звернулась до керівника ОСББ з проханням вирішити з Відповідачем питання усунення недоліків даху, а саме: завершення роботи з коминами, дороблення останнього комину і забезпечення примикання бляхи даху до коминів; завершення робіт по примиканню бляхи даху з вікнами; завершення робіт по водовідведенню з даху; проведення прибирання на горищі після завершення робіт.

Вказаний Акт від 01.02.2020р. №1 (вих. №1/2020) затверджено головою правління ОСББ «На Лінкольна».

У матеріалах справи наявний Додаток, в якому зазначено:

вартість утеплення:

матеріали: вартість матеріалів згідно Накладної №190709/3: утеплювач базальтовий - 66750грн.; екструдований пінополістирол - 3510грн.; плита деревостружкова з орієнтованою стружкою - 30250грн.

Всього: 100510грн.

Робота: вартість роботи згідно Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19:

монтаж OSB - 14400грн.; монтаж утеплення - 27860грн. (монтаж перекриття з утепленням 91540грн., без утеплення 63680грн.).

Всього утеплення 142770грн.

Вказаний Додаток підписано головою правління ОСББ «На Лінкольна» та завірено відтиском печатки Позивача.

Представники Позивача зазначили, що вказаний Додаток є додатком до Акту від 01.02.2020р. №1 (вих. №1/2020).

Представником Третьої особи звернуто увагу, що в Акті від 01.02.2020р. №1 (вих. №1/2020) чи в Додатку відсутні будь-які посилання на те, що Додаток є додатком саме до Акту від 01.02.2020р. №1 (вих. №1/2020).

Представниками Позивача пояснено, що дані Додатку є розрахунком ціни позову.

Актом від 29.08.2020р. №4 (вих. №27/2020) комісією Позивача проведено обстеження помешкання №6 і встановлено, що в ніч з 26 на 27 серпня 2020р. під час нічної грози було затоплено приміщення кухні в кв. №6 в будинку №21 по вул.Лінкольна внаслідок неусунення Відповідачем допущених під час будівництва недоліків, а саме: не завершення роботи з коминами і забезпечення примикання бляхи даху до комину; не завершення робіт з примикання бляхи даху з вікнами.

Висновком експерта від 14.04.2021р. №12/04-21, складеним судовим експертом Зайцем І.Г. по результатах проведення будівельно-технічної експертизи за заявою голови правління ОСББ «На Лінкольна» п. Панасенка С.Г. встановлено, що згідно Договору №2/19 на виконання робіт від 09.07.2019 в житловому будинку №21 на вул.Лінкольна у м. Львові на час проведення дослідження були виконані наступні ремонтно-будівельні роботи: демонтаж старого шиферу; монтаж перекриття металопрофілем; облаштування п`яти коминів; облаштування водостічної системи на зовні.

Відповідно до Договору №2/19 на виконання робіт від 09.07.2019 в житловому будинку №21 на вул. Лінкольна у м. Львові на час проведення дослідження не були виконані наступні ремонтно-будівельні роботи: утеплення мінеральною ватою; монтаж внутрішньої підшивки; облаштування одного комину; відведення водостічної системи в колодязі.

У вказаному Висновку експерта зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України, підтвердженням чого є наявність підпису під вказаним записом.

Вказаний висновок підписано судовим експертом Зайцем І.Г. та завірено відтиском його печатки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає про понесення збитків в розмірі 142770грн. у зв`язку із невиконанням Відповідачем робіт за Договором і просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 142770грн. збитків за невиконання Відповідачем робіт за Договором про виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19.

У поданих 06.04.2021р. за вх.№8402/21 Поясненнях Позивач наголошує, що не придбавав товарів і послуг 14.08.2019р., а відтак, кошти не надходили на рахунок Позивача, а Банком в порушення Умов та Правил Третьою особою перераховано кошти наперед за неіснуючі товари і послуги.

Також, Позивач зазначає, що Відповідачу кошти перераховувались за придбання обладнання і матеріалів для проведення робіт з теплоізоляції (термомодернізації) зовнішніх стін, підвальних приміщень, горищ, покрівель та фундаментів в той час, як Відповідач не поставляв таких матеріалів, а лише виконував роботи з заміни покрівлі даху.

З наведеного Позивач підсумовує про неотримання матеріалів та невиконання робіт за Договором, внаслідок чого витрачено кредитні кошти та не здійснено роботи за Договором.

Щодо Рахунку-фактори Позивач зазначає, що такий фактично є специфікацією до Договору, у якому Відповідача визначено як Постачальника, а не Виконавця. Відтак, на думку Позивача, вказаний документ створено для прикриття перерахування коштів наперед за неіснуючі роботи.

Щодо акту прийому-передачі наданих послуг від 11.11.2019р. Позивач зазначає, що його підписання було вимушеним кроком для Позивача, оскільки у зв`язку зі зривом робіт за Договором не було можливості отримати відшкодування по міській і державній програмі платежі по кредиту в листопаді та грудні 2019р., внаслідок чого значно зросли платежі за кредитом до суми 7815грн. на місяць, що для будинку з 8 квартир є значною сумою.

Представник Третьої особи наполягав на підписанні Акту завершення робіт, зазначаючи, що від Позивача нічого не залежить, так як кошти за виконання робіт вже перераховані. Після підписання Акту Позивачем отримано відшкодування по державній та міській програмі «Теплі кредити» на суму близько 219000грн., внаслідок чого платежі по кредиту зменшились до 3014грн. в місяць.

Відповідачем до поданого 22.04.2021р. клопотання вх.№9851/21 долучено перелік робіт та матеріалів, які були використані додатково до Договору на суму 18247грн. та відомість про суми коштів, переданих Відповідачем Позивачу та внесених на рахунок Позивача для погашення кредитних зобов`язань на суму 29063грн. Вказані документи підписано Відповідачем.

Відповідач у поданих 06.08.2021р. Письмових поясненнях не визнає заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

При цьому, Відповідач визнає та не заперечує обставину невиконання на момент подання пояснень частини робіт по Договору від 09.07.2019р. №2/19 із зазначенням підстав такого невиконання. Так, згідно доводів Відповідача, роботи з монтажу внутрішньої підшивки OSB вартістю 14400грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з утеплення мінеральною ватою вартістю 14800грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з облаштування одного комину вартістю 600грн.; роботи з облаштування водостічної системи з відведенням в колодязь вартістю 1500грн. не виконано з підстав неузгодження з Замовником згоди щодо форми виконання робіт.

Також, Відповідач у вказаному поясненні зазначає про виконання інших робіт за дорученням Замовника, про які зазначено в клопотанні та висновку експерта.

У поданих 06.08.2021р. Письмових поясненнях Позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача збитки за невиконання умов Договору про виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19, а саме: за матеріали - утеплювач базальтовий 66750грн.; екструдований пінополістирол - 3510грн.; плиту деревостружкову орієнтовану (OSB) - 30230грн. та вартість роботи за монтаж OSB - 14400грн., монтаж утеплення - 27860грн. Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача визнану ним в судовому засіданні суму заборгованості - 600грн. за облаштування комину і 1500грн. за облаштування водостічної системи.

В судовому засіданні представник Позивача зазначила, що компенсація збитків за невиконання умов Договору не передбачена його умовами, проте, така випливає з положень чинного законодавства, яким врегульовано відносини підряду.

Щодо підписання Акту приймання-передачі наданих послуг від 11.11.2019р. Позивач зазначає, що такий підписано не в підтвердження виконання робіт, а виключно з метою отримання компенсації по міській та державній програмі «Теплі кредити». Вказане відшкодування отримано Позивачем за матеріали в розмірі 121000грн. та роботи в розмірі 114000грн.

Крім того, Позивач зазначив, що матеріали для виконання робіт за Договором, які були придбані за Договором купівлі-продажу, одержано Позивачем не 09.07.2019р., а пізніше. При цьому, матеріали по п.п.1, 2, 6 Видаткової накладної від 09.07.2019р. №190709/3 Позивачем від ФОП Горачека Н.М. не одержано.

Щодо вартості робіт з утеплення даху в розмірі 63680грн. Позивач зазначив, що така відома йому з мережі Інтернет та внаслідок консультацій з будівельниками.

В доповнення до наведеного Позивач визнав обставину визначення вартості Договору на підставі Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19, а також виконання Відповідачем робіт за Договором щодо демонтажу старого шифера вартістю 13930грн.; частково виконання робіт щодо монтажу перекриття, окрім монтажу OSB та утеплення, вартість яких складає 27860грн.; невиконання робіт з монтажу внутрішньої підшивки OSB на суму 14400грн.; часткове виконання робіт з облаштування коминів та часткове виконання робіт з облаштування водостічної системи, окрім відведення у колодязі.

З наведеного Позивач підсумував, що невиконання Відповідачем робіт за Договором і є збитками Позивача.

Відповідач в судовому засіданні визнав обставину визначення вартості Договору на підставі Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19, а також часткового невиконання робіт за Договором щодо утеплення перекриття мінеральною ватою вартістю 14800грн.; монтажу внутрішньої підшивки OSB вартістю 14400грн.; облаштування одного комину вартістю 600грн.; облаштування відведення водостічної системи у колодязь вартістю 1500грн. з підстав відсутності матеріалів для проведення відповідних робіт, а також відсутності погодження із Позивачем форми виконання робіт з відведення водостічної системи у колодязь.

Щодо виконання Відповідачем додаткових робіт в будинку Відповідач зазначив, що такі були проведені не на підставі Договору, а відтак, їх вартість не включалась до вартості робіт за Договором.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Згідно із ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ч.2 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Приписами ч.1 ст.840 ЦК України передбачено, що у випадку, якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов`язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

Відповідно до ч.3 ст.840 ЦК України підрядник відповідає за невиконання або неналежне виконання роботи, спричинене недоліками матеріалу, наданого замовником, якщо не доведе, що ці недоліки не могли бути ним виявлені при належному прийманні матеріалу.

Нормами ч.1 ст.849 ЦК України встановлено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Відповідно до ч.2 вказаної статті у випадку, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Згідно ч.3 ст.849 ЦК України у випадку, якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Приписами ч.4 ст.849 ЦК України замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно ч.1 ст.877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Відповідно до ч.4 ст.882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги встановлені судом обставини, подані учасниками справи докази та наведені доводи суд дійшов висновку, що укладений між Позивачем та Відповідачем 09.07.2019р. Договір виконання робіт №2/19 за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відносини, які склались між Сторонами на підставі його укладення, є відносинами будівельного підряду.

Ціну Договору визначено на підставі складеного Відповідачем Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19.

Згідно позовної заяви, матеріально-правовою підставою до заявлення даного позову є збитки, заподіяні Позивачу внаслідок отримання Відповідачем коштів за роботи, які не були ним виконані за Договором.

Відповідно до ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, відповідно до ч.2 ст.623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Причому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок з доведення наявності шкоди, протиправності поведінки заподіювача шкоди, а також причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою та шкодою. Водночас на заподіювача шкоди покладається обов`язок щодо доведення відсутності його вини у заподіянні цієї шкоди. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009р. у справі №25/207).

Проте суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021р. у справі №662/397/15-ц, що відповідно до вимог статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

У статті 6 Конвенції закріплено принцип доступу до правосуддя.

Стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, суди повинні зважати і на його ефективність в контексті статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаній статті.

Згідно ч.1 ст.5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Також у п.п.3, 4, 5 ч.3 ст.162 ГПК України зазначено, що позовна заява повинна містити: 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено завдання суду при здійсненні правосуддя та вказано, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.ч.1-5 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З підстав наведеного суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у нижчеописаних постановах Великої Палати Верховного Суду, в тому числі від 08.06.2021р. у справі №662/397/15-ц, від 15.06.2021р. у справі №904/5726/19 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.02.2021р. у справі №922/3816/19, від 15.06.2021р. у справі №910/8926/20, від 16.06.2021р. у справі №909/50/20, від 15.07.2021р. у справі №927/531/18 та від 20.07.2021р. у справі №921/490/18 що у процесуальному законодавстві діє принцип «juranovitcuria» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (damihifactum, dabotibijus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктами 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Тобто при ухваленні рішення суд має з`ясовувати яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

У господарському процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (damihifactum, dabotibijus). Активна роль суду в господарському процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більш того, виходячи з положень ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Верховний Суд звертає увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц).

У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 916/556/19, від 22.10.2020 у справі № 910/18279/19).

Тож посилання позивача у позовній заяві на норми, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки суд при вирішенні справи враховує підставу (обґрунтування) позовних вимог.

Підставою позову є фактичні обставини, що наведені в заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (див. висновки щодо алгоритму розгляду спорів викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18,від 12.06.2020 у справі № 906/775/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини(далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії").

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Як убачається зі змісту позовних вимог, предметом позову є стягнення коштів з підстав порушення Відповідачем договірних зобов`язань щодо виконання робіт за Договором.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Як зазначалось вище в мотивувальній частині рішення, укладений між Позивачем та Відповідачем 09.07.2019р. Договір виконання робіт №2/19 за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, а відносини, які склались між Сторонами на підставі його укладення, є відносинами будівельного підряду.

Згідно доводів Сторін, ціну Договору визначено на підставі складеного Відповідачем Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19, який фактично є специфікацією до Договору.

У Рахунку-фактурі від 09.07.2019р. №25/19 визначено перелік та вартість робіт, зокрема:

1. демонтаж старого шифера, вивіз у кількості 398м.кв. за ціною 35грн. на суму 13930грн.;

2. монтаж перекриття з утепленням мінеральною ватою у кількості 398м.кв. за ціною 230грн. на суму 91540грн.;

3. монтаж внутрішньої підшивки OSB кількістю 360м.кв. за ціною 40грн. на суму 14400грн.;

4. облаштування коминів у кількості 30м.кв. за ціною 160грн. на суму 4800грн.;

5. облаштування водостічної системи з відведенням у колодязі у кількості 1шт. за ціною 6500грн. на суму 6500грн.

Наведений перелік робіт утворює предмет Договору (п.1 Договору).

Всього вартість робіт згідно Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19 становила 131170грн., що склало ціну Договору та відповідає п.3.1. Договору.

Суд вважає доведеною обставину прийняття Позивачем робіт за Договором з огляду на підписання Сторонами (Позивачем та Відповідачем) Договору Акту прийому-передачі наданих послуг від 11.11.2019р., а відтак, виникнення обов`язку із їх оплати Відповідачу.

Обставина оплати Позивачем Відповідачу вартості робіт за Договором в розмірі 142770грн. згідно меморіального ордеру від 14.08.2019р. визнається Сторонами.

При цьому, матеріалами справи, зокрема Висновком експерта від 14.04.2021р. №12/04-21, складеним судовим експертом Зайцем І.Г. по результатах проведення будівельно-технічної експертизи за заявою голови правління ОСББ «На Лінкольна» п.Панасенка С.Г. підтверджується факт невиконання наступних ремонтно-будівельних робіт згідно Договору №2/19 на виконання робіт від 09.07.2019 в житловому будинку №21 на вул.Лінкольна у м.Львові: утеплення даху мінеральною ватою; монтаж внутрішньої підшивки; облаштування одного комину; відведення водостічної системи в колодязі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач зазначає про понесення збитків в розмірі 142770грн. у зв`язку із невиконанням Відповідачем робіт за Договором і просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 142770грн. збитків за невиконання Відповідачем робіт за Договором про виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19.

Представниками Позивача пояснено, що розрахунок ціни позову наведений у наявному в матеріалах справи Додатку, зокрема:

вартість утеплення:

матеріали: вартість матеріалів згідно Накладної №190709/3: утеплювач базальтовий - 66750грн.; екструдований пінополістирол - 3510грн.; плита деревостружкова з орієнтованою стружкою - 30250грн.

Всього: 100510грн.

Робота: вартість роботи згідно Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19:

монтаж OSB - 14400грн.; монтаж утеплення - 27860грн. (монтаж перекриття з утепленням 91540грн., без утеплення 63680грн.).

Всього утеплення 142770грн.

Згідно поданих Позивачем в судовому засіданні 06.08.2021р. усних та Письмових пояснень Позивач підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача збитки за невиконання умов Договору про виконання робіт від 09.07.2019р. №2/19, а саме: за матеріали - утеплювач базальтовий 66750грн.; екструдований пінополістирол - 3510грн.; плиту деревостружкову орієнтовану (OSB) - 30230грн. та вартість роботи за монтаж OSB - 14400грн., монтаж утеплення - 27860грн. Також Позивач просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача визнану ним в судовому засіданні суму заборгованості - 600грн. за облаштування комину і 1500грн. за облаштування водостічної системи.

Відповідач як в усних так і в Письмових поясненнях від 06.08.2021р. визнає та не заперечує обставину невиконання на момент подання пояснень частини робіт по Договору від 09.07.2019р. №2/19 із зазначенням підстав такого невиконання. Так, згідно доводів Відповідача, роботи з монтажу внутрішньої підшивки OSB вартістю 14400грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з утеплення мінеральною ватою вартістю 14800грн. не виконано з підстав того, що не доставлено матеріалів для виконання вказаних робіт; роботи з облаштування одного комину вартістю 600грн.; роботи з облаштування водостічної системи з відведенням в колодязь вартістю 1500грн. не виконано з підстав неузгодження з Замовником згоди щодо форми виконання робіт.

З врахуванням встановлених судом обставин суд зазначає, що сума робіт за Договором від 09.07.2019р. №2/19, яка включена Позивачем до ціни позову, згідно Додатку, становить 42260грн. (142770грн. (Всього утеплення (робота) - 100510грн. (Вартість утеплення (матеріали).

При цьому, згідно Додатку, Позивач визначає ціну позову в частині виконання робіт за наступні роботи: Робота: Вартість роботи згідно Рахунку-фактури від 09.07.2019р. №25/19: монтаж OSB - 14400грн.; монтаж утеплення - 27860грн. (монтаж перекриття з утепленням 91540грн., без утеплення 63680грн.).

Суд відхиляє доводи Позивача щодо визначення вартості робіт без утеплення даху в розмірі 63680грн. з мережі Інтернет та внаслідок консультацій з будівельниками за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки такі не підтверджені жодними засобами доказування.

Таким чином, з врахуванням Висновку експерта від 14.04.2021р. №12/04-21 щодо невиконання Відповідачем робіт за Договором в частині монтажу внутрішньої підшивки, беручи до уваги визначення вартості таких робіт у Рахунку-фактурі від 09.07.2019р. №25/19 (пункт 3, Монтаж внутрішньої підшивки OSB, 14400грн.) та в Додатку (п.1 розділу Робота, Монтаж OSB - 14400грн.), враховуючи Письмові пояснення Позивача та Відповідача від 06.08.2021р., в тому числі спільне визнання обставин невиконання вказаних робіт та їх вартості суд дійшов висновку, що роботи з монтажу внутрішньої підшивки OSB за Договором не виконані Відповідачем, їх вартість оплачена згідно Договору, відтак документально підтверджена вартість невиконаних робіт з монтажу внутрішньої підшивки OSB становить 14400грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення вартості невиконаних робіт з монтажу утеплення (мінеральною ватою) (27860грн.) суд зазначає наступне. Факт невиконання таких робіт підтверджується як Висновком експерта, так і наданими Позивачем і Відповідачем 06.08.2021р. письмовими поясненнями.

При цьому, з врахуванням визначення у Рахунку-фактурі вартості робіт з монтажу перекриття з утепленням мінеральною ватою (91540грн.), враховуючи Висновок експерта щодо факту виконання робіт з монтажу перекриття металопрофілем та відсутності факту виконання робіт з утеплення мінеральною ватою, беручи до уваги відхилення судом доводів Позивача щодо вартості робіт без утеплення даху в розмірі 63680грн., відтак, і доводів Позивача про вартість робіт з утеплення даху в розмірі 27860грн. (монтаж перекриття з утепленням 91540грн. - без утеплення 63680грн.), враховуючи визнання Відповідачем вартості невиконаних робіт в частині з утеплення мінеральною ватою на суму 14800грн. та недоведення Позивачем належними засобами доказування іншої вартості таких робіт суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення вартості невиконаних Відповідачем та оплачених згідно Договору робіт з утеплення мінеральною ватою підлягають до задоволення в розмірі 14800грн.

При цьому суд звертає увагу на відсутність в матеріалах справи та неподання Сторонами будь-яких інших доказів, які б свідчили про вартість невиконаних згідно Договору робіт та бере до уваги, що заявами від 13.05.2021р. вх.№11124/21 та №11125/21 Позивачем та Відповідачем не гарантовано здійснення попередньої оплати виконання судової експертизи у даній справі, така оплата не гарантована і Третьою особою.

Щодо зазначення Позивачем у Письмовому поясненні від 06.08.2021р. про стягнення з Відповідача на користь Позивача 600грн. за облаштування комину і 1500грн. за облаштування водостічної системи суд зазначає, що стягнення вартості за такі роботи, згідно доводів самого ж Позивача з покликанням на визначення ціни позову згідно Додатку, не є складовою ціни та, відповідно, предмету позову, відтак, суд не вправі вийти за межі предмету позову тому відсутні підстави до вирішення питання про стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості таких робіт.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 100510грн. вартості матеріалів суд зазначає, що укладеним між Сторонами Договором від 09.07.2019р. №2/19 передбачено виконання Відповідачем робіт та не передбачено поставки матеріалів. Натомість, згідно доводів Позивача, такий обов`язок (щодо поставки матеріалів) виник у ФОП Горачека Н.М. згідно договору від 09.07.2019р. №1907/09-1. Відтак, вартість непоставлених згідно доводів Позивача матеріалів на суму 100510грн. не може підлягати до стягнення з врахуванням визначених Позивачем предмету та підстав позову.

При цьому, враховуючи сторін спору, предмет та підставу позову (стягнення за невиконання умов Договору від 09.07.2019р. №2/19) суд не надає оцінку обставинам дійсності та виконання сторонами договору від 09.07.2019р. №1907/09-1 та не вирішує питання про права чи обов`язки ФОП Горачека Н.М. щодо Учасників справи.

З врахуванням вищенаведеного суд дійшов висновків, що матеріалами справи доведено та не спростовано Відповідачем невиконання ним робіт та наявності підстав до пропорційного зменшення ціни та стягнення вартості оплачених робіт за Договором на суму 29200грн. (14400 + 14800), відтак позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 29200грн. є підставними та обґрунтованими, підлягають до задоволення. В решті в позові слід відмовити.

Щодо доводів Відповідача про виконання ним інших робіт суд зазначає, що виконання інших, аніж зазначених в Рахунку-фактурі, робіт укладеним між Сторонами Договором не передбачено, доказів внесення змін чи доповнень до Договору Сторонами не надано. В судовому засіданні 06.08.2021р. Відповідач усно пояснив, що зміни чи доповнення до Договору від 09.07.2019р. №2/19 не вносились, домовленість щодо інших робіт досягалась в усному порядку.

З приводу доводів Відповідача та долученого до поданого 22.04.2021р. клопотання вх.№9851/21 переліку робіт та матеріалів, які, згідно доводів Відповідача, були використані додатково до Договору на суму 18247грн. та відомості про суми коштів, переданих Відповідачем Позивачу та внесених на рахунок Позивача для погашення кредитних зобов`язань на суму 29063грн., суд зазначає, що вказані документи підписані Відповідачем в односторонньому порядку, не є первинними документами бухгалтерського обліку та не можуть не можуть підтверджувати факт передання грошових коштів на підставі договору чи виникнення взаємних зустрічних зобов`язань Сторін.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

17.10.2019р. набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика ЄСПЛ, в якій суд посилається на "balance of probabilities" ("баланс ймовірностей") для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 суд застосовує "баланс ймовірностей". У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам.

У постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі №923/2075/15 відхилено висновки апеляційного суду про відмову в позові про стягнення упущеної вигоди лише з тих підстав, що її розмір не може бути встановлений з розумним степенем достовірності, оскільки апеляційний суд не дослідив інших доказів, які надані позивачем, чим фактично позбавив останнього можливості відновити його порушене право, за захистом якого подано позов.

Аналогічний підхід продемонстрував і Касаційний цивільний суд в складі Верховного Суду у своїй постанові від 06.11.2019 у справі №127/27155/16-ц (провадження №61-30580св18).

Отже, під розумним ступенем достовірності слід розуміти те, що факт є доведеним, якщо після оцінки доказів вбачається, що факт скоріше відбувся, аніж не мав місце.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції при розгляді даної справи застосовує вищезазначений стандарт доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

При цьому суд зазначає, що згідно вимог ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): де зазначено, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюються у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року для працездатних осіб в розмірі 2102 гривень.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого Позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 3000грн.

Як доказ сплати судового збору Позивачем подано Квитанцію від 10.11.2020р. №0.0..1 про сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 2141,56грн.

Суд зазначає, що ціна позову становить 142770грн., а відтак, сума належного до сплати за подання такої позовної заяви судового збору складає 2141,55грн.

Відтак, Позивачем здійснено переплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в розмірі 0,01грн.

Згідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема в пункті 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», що питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або в ухвалі про закриття провадження у справі, або в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ.

Окрім того, суд зазначає що Відповідач та Третя особа наданим чинним законодавством правом на відшкодування документально підтверджених судових витрат не скористався.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З підстав наведеного, а також недоведення Позивачем в порядку, визначеному главою 8 розділу І ГПК України іншого розміру судових витрат, окрім суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору в розмірі 2141,56грн., недоведення Відповідачем та Третьою особою розміру понесених у справі судових витрат, суд дійшов висновків про те, що судові витрати у справі, а саме сплачений Позивачем за подання позовної заяви до господарського суду судовий збір в розмірі 2141,55грн. слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 438грн. судового збору, в решті судові витрати залишити за Позивачем.

При цьому, з врахуванням доводів мотивувальної частини рішення щодо розміру заявлених позовних вимог та суми сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору судом встановлено, що Позивач наділений правом на повернення з Державного бюджету України 0,01грн. сплаченого згідно Квитанції від 10.11.2020р. №0.0..1 судового збору у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З підстав відсутності клопотання Позивача про повернення ,01грн. сплаченого згідно Квитанції від 10.11.2020р. №0.0..1 судового збору у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом суд зазначає про відсутність правових підстав для такого повернення. Проте, вказане не позбавляє Позивача права на звернення до суду із відповідним клопотанням в майбутньому.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.124, п.1,3 ч.1 ст.129 Конституції України, ст.ст.4, 5, 13, 27, 42, 43, 46, 73, 74, 76-79, 80, 81, 86, 129, 162, 165, 205, 216, 222, 235, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 11, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 837, 840, 849, 853, 858, 875, 877, 882 Цивільного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мураля Юрія Івановича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Лінкольна» (79068, Львівська область, м.Львів, вул.Лінкольна, буд.21; ідентифікаційний код: 40370346) 29200грн за невиконання умов Договору від 09.07.2019р. №2/19 та 438грн. судового збору.

3. В решті в позові відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 ГПК України.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 16.08.2021р.

Головуючий суддя Т.Б. Фартушок