РІШЕННЯ

18 червня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/574/20(606/2497/20)

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. за участі секретаря судового засідання Карпи М.Ю.

розглянувши у порядку загального позовного провадження матеріали справи №606/2497/20

за позовом: 1. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; 2. ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; 3. ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ; 4. ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 ; 5. ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 )

до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001)

про відшкодування моральної шкоди в межах справи №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001, ідентифікаційний код юридичної особи 31995099).

За участі представників:

Позивачів 1,2,3,4,5 : не з`явилися;

Відповідача: не з`явився.

1. Судові процедури. Суть та рух справи.

22.01.2021 до господарського суду надійшов супровідний лист Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 15.01.2021 з доданою справою №606/2497/20 за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 ; ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 ) до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', (вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 46001) про відшкодування моральної шкоди, яку ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 12.01.2021 постановлено передати Господарському суду Тернопільської області.

Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.01.2021 головуючим у справі №921/574/20 (606/2497/20) визначено суддю Гевко В.Л.

Ухвалою суду від 27.01.2021 прийнято до свого провадження матеріали справи №606/2497/20 за позовом: 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3 , 4. ОСОБА_4 , 5. ОСОБА_5 до відповідача: Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' про відшкодування моральної шкоди в межах справи №921/574/20 про банкрутство. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із призначенням у справі підготовчого засідання на 02 березня 2021 року о 09 год. 00 хв.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 16.06.2020р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та постанови Кабінету Міністрів України від 2.04.2021 №405 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" установити з 12 березня 2020 року на усій території України карантин (на даний час карантин продовжено до 30 червня 2021 року).

Із змісту Рекомендацій Ради суддів України, затверджених рішенням РСУ №19 від 17.03.2020р., серед іншого, рекомендовано суддям, у період карантину роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ, зменшення кількості судових засідань, необхідності утримуватись від відвідування приміщення суду, усі заяві та необхідні документи подавати, як і ознайомлюватись з уже поданими документами та із матеріалами справи, в електронному та дистанційному порядку, з використанням електронної адресу суду та/або через особистий кабінет в системі "Електронний суд".

Відповідно до Розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області №9-р від 31.03.2020 (із змінами та доповненнями) "Про встановлення режиму роботи Господарського суду Тернопільської області в умовах карантину" рекомендовано суддям розгляд справ призначати (відкладати) за межами строку карантину встановленого Постановою КМУ № 211 від 11.03.2020 з подальшими змінами і доповненнями.

Одночасно, 02.04.2020 набрав законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, яким внесено зміни зокрема і до Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, згідно пункту 2 Розділу ІІ Закону України від 18.06.2020 № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 17.07.2020) передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Пункту 4 розділу X "Прикінцевих положень" Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Отже, законом №731-ІХ встановлено, що процесуальні строки, які були подовжені відповідно до Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності Законом №731-ІХ, а саме - 06.08.2020.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій), мають право на продовження процесуальних строків на встановлених підставах.

Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги, що розгляд даної справи припав на період дії карантину, враховуючи продовженні законом процесуальні строки розгляду судових справ під час дії карантину, зокрема і їх розгляд по суті, а також продовжені законом права учасників справи, подавати заяви/клопотання про продовження процесуальних строків на подання ними своїх пояснень, заперечень, доказів, тощо, на час дії карантину, судом надано таке право сторонам та витримано усі продовжені строки судового провадження згідно наведених вище законів.

Ухвалою суду від 02.03.2021, серед іншого, продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 06.04.2021 о 09 год. 00 хв.

У судовому засіданні 06.04.2021 судом протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання на 27.04.2021 о 09 год. 00 хв., про що зазначено в ухвалі від 08.04.2021.

У судовому засіданні 27.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі по 18.05.2021 та відкладено підготовче засідання на 18.05.2021 о 09 год. 00 хв.

У зв`язку з перебуванням судді Гевка В.Л. на лікарняному та неможливістю розгляду справи в судовому засіданні 18.05.2021, продовжено строк підготовчого провадження до 08.06.2021, закрито підготовче провадження з 08.06.2021 та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.06.2021 о 10 год. 30 хв.

У судовому засіданні 08.06.2021, суд протокольною ухвалою ухвалив відкласти розгляд справи по суті на 18.06.2021 о 10 год. 15 хв.

Позивачі та відповідач участі уповноважених представників у призначеному судовому засіданні 18.06.2021 не забезпечили, будь яких заяв чи клопотань суду не надали.

Суд, у судовому засіданні 18.06.2021, після виходу з нарадчої кімнати, ухвалив скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення.

2.Аргументи сторін.

2.1. Аргументація позивача, викладена ним у позові.

У позовній заяві (№б/н від 26.11.2020 (вх.№6701 від 26.11.2020) позивачі, серед іншого, позовні вимоги мотивують таким.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько позивачів, працював водієм у філії «Велико-Березовицька дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» з 24.07.1986 року по 17.03.2010 року.

Внаслідок нещасного випадку, що мав місце 17.03.2010 ОСОБА_6 , під час виконання трудових обов`язків отримав травми несумісні з життям, від яких помер.

Відповідно до п. 9 Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) від 31.03.2010 смерть батька настала внаслідок травми шиї та грудей з повним розчленуванням між 4 і 5 шийними хребцями та ушкодженнями спинного мозку та цьому рівні, численні переломи ребер з розривами висхідного відділу дуги аорти.

При судово-токсологічному дослідженні взірців крові та сечі потерпілого ОСОБА_7 спирту не виявлено.

Відповідно до розділу IV Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку (форми Н-5) від 30.03.2010 року причиною настання нещасного випадку встановлено «незадовільний стан виробничого середовища. Створення додаткових несприятливих умов в результаті проїзду великогабаритних автомобілів, ухил. Порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування машин, механізмів».

Факти, які свідчать про причину нещасного випадку зазначені в Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, згідно і яким

17.03.2010 року сталася поломка автомобіля КАМАЗ 5511 д.н НОМЕР_1 , яким згідно із шляхового листа у м. Зборові завантажувався кругляк дерева. З цією метою прибула ремонтна бригада в складі водіїв ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , механізатора ОСОБА_10 та приступили до ремонту автомобіля. Після закінчення ремонтних робіт автомобіля КАМАЗ 5511 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 почали збирати інструменти та допомагати машиністу автокрана ОСОБА_13 складати кранову установку. Водій ОСОБА_14 сів в кабіну автомобіля КАМАЗ і завів двигун з метою прогрівання двигуна автомобіля. Потім заглушив двигун поставив ричаг перемикання передач на І-шу передачу та пішов допомагати збирати інструменти і кранову установку. Машиніст крана ОСОБА_15 в цей час знаходився у кабіні кранової установки, а саме підтягував гак стріли крана. Раптом ОСОБА_12 побачив, що автомобіль КАМАЗ 5511 притиснув до крана ОСОБА_6 , який в цей час знаходився між автомобілями. В подальшому коли машиніст крана ОСОБА_16 від`їхав на 6-7 м вперед ОСОБА_6 впав лицем до землі та не подавав ознак життя. Лікарі швидкої допомоги констатували смерть водія ОСОБА_6 .

Згідно Акту №1 про нещасний випадок та Акту спеціального розслідування нещасного випадку водій ОСОБА_6 порушив вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці», а саме не подбав про особисту безпеку, зайшовши між транспортні засоби, які стояли на ділянці дороги із значним поздовжнім ухилом.

Інженер-механік ОСОБА_17 порушив вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці» та вимоги наказу по підприємству №6 від 04.02.2010, а саме не виїхав у складі ремонтної бригади на лінію та не здійснював контроль за виконанням ремонтних робіт.

На підставі зазначеного, позивачі, із посиланням на статті 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України та інші норми законодавства просять суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь позивачів : 1. ОСОБА_1 , 2. ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3 , 4. ОСОБА_4 , 5. ОСОБА_5 моральної шкоди в сумі по 300 000 грн (триста тисяч гривень) кожному.

2.2. Правова позиція відповідача, викладена у запереченні на позовну заяву.

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' у наданому суду відзиві (№06-2/333 від 25.03.2021 (вх№2627 від 29.03.2021)) на позовну заяву, не погоджуючись із позовними вимогами та усіма доводами позивачів, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими і такими, що не підкріплені доказами, просить в позові відмовити, посилаючись на таке.

В 2010 році вже був розглянутий аналогічний позов, який був поданий матір`ю позивачів (дружиною померлого) в свої інтересах та в інтересах дітей (копія позовної заяви від 22.06.2010р. додається).

Витяг із позовної заяви «Моральну шкоду, яка спричинена мені та моїм дітям оцінюю у 500 000,00 грн».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №2- 6374/2010 від 12.10.2010р. задоволено частково позовні вимоги позивачки, та стягнуто із ДП «Тернопільський облавтодор» 150 000,00 грн моральної шкоди завданої у зв`язку із нещасним випадком на виробництві.

Разом з тим, Позивачами не надано жодного доказу на підтвердження їх моральних страждань або втрат немайнового характеру, що безпосередньо б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із діями Відповідача (у матеріалах справи відсутні довідки з лікарні, висновки експертів та будь-які інші докази, які б характеризували психічний стан Позивачів).

Таким чином, в порушення вказаних вище законодавчих приписів Позивачами не виконано належним чином покладеного на них частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язку доказування правомірності розміру заявлених ним вимог, що своєю чергою свідчить про їх необґрунтованість та безпідставність.

Крім того, необхідно звернути увагу шановного суду на той факт, що саме грубе порушення померлим ст. 14 Закону України «Про охорону праці» , а саме не подбав про особисту безпеку і зайшов між транспортні засоби, які стояли на ділянці дороги з значним поздовжнім ухилом призвело до нещасного випадку з смертельним наслідком.

Також, відповідач вказує на те, що у висновках комісії щодо осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці, вказуються особи, у тому числі й потерпілий, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку. Указуються конкретні порушення законодавчих і нормативно-правових актів, інструкцій тощо із зазначенням статей, параграфів та пунктів.

Тобто, ОСОБА_6 водій філії «Великоберезовицька ДЕД», порушив ст.14 Закону України «Про охорону праці, що в подальшому призвело до нещасного випадку.

Таким чином, основною причиною нещасного випадку є порушення померлим вимог з охорони праці.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року).

Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідач зазначає, що позивачами не надано жодного доказу на підтвердження їх моральних страждань або втрат немайнового характеру, що безпосередньо б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача (у матеріалах справи відсутні довідки з лікарні, висновки експертів та будь-які інші докази, які б характеризували психічний стан позивачів).

Таким чином, в порушення вказаних вище законодавчих приписів Позивачами не виконано належним чином покладеного на них частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язку доказування правомірності розміру заявлених ним вимог, що своєю чергою свідчить про їх необґрунтованість та безпідставність.

На думку відповідача, заявлений розмір моральної шкоди у даній справі спрямований саме на збагачення позивачів, про що свідчить посилання позивачів у позовній заяві на той факт, що причиною звернення до суду через більш ніж 5 років є її скрутне матеріальне становище.

Відповідач, звертає також увагу суду на той факт, що саме грубе порушення померлим ст. 14 Закону України «Про охорону праці» , а саме не подбав про особисту безпеку і зайшов між транспортні засоби, які стояли на ділянці дороги з значним поздовжнім ухилом призвело до нещасного випадку з смертельним наслідком.

В Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 31.10 2010 року №1 (копія міститься у матеріалах справи) розділ 7 акту комісія встановила: « причини нещасного випадку :

Основна :

- незадовільний стан виробничого середовища (погодні умови ожеледиця, сильний порив вітру)

- Створення додаткових несприятливих умов в результаті прЬїзду великогабаритних автомобілів (додаткового пориву вітру і коливання проїзжої частини. Ухил (70% в місці нещасного випадку)

Супутні:

- Порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів.

Крім того, поряд із цим у акті не визначено шкідливих та небезпечних факторів, а саме вказано «шкідливий або небезпечний фактор та його значення - нічого не вказано»

У висновках комісії щодо осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці, вказуються особи, у тому ішслі й потерпілий, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку. Указуються конкретні порушення законодавчих і нормативно-правових актів, інструкцій Тощо із зазначенням статей, параграфів та пунктів.

Тобто, ОСОБА_6 водій філії «Великоберезовицька ДЕД», порушив ст.14 Закону України «Про охорону праці, що в подальшому призвело до нещасного випадку.

Основною причиною нещасного випадку є порушення померлим вимог з охорони праці.

2.3. Правова позиція позивачів, викладена у відповіді на відзив на позовну заяву (запереченні) про відшкодування моральної шкоди.

Позивачі у наданій суду відповіді на відзив (№б/н, б/д (вх№2880 від 05.04.2021)) погоджуються, із тим, що дійсно мати позивачів - ОСОБА_18 зверталася до Тернопільського міськрайонного суду про стягнення в її користь моральної шкоди у зв`язку із смертю чоловіка. Згідно із рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.10.2010 року по справі №2-6374/2010р. позов задоволено та стягнуто із Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» в користь ОСОБА_18 150 000 моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 16.12.2010 року рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Таким чином, позивачі зазначають, що вказане рішення стосується лише їхньої матері - ОСОБА_18 , якій теж була завдана моральна шкода внаслідок смерті батька позивачів (її чоловіка). У зв`язку із тим, що на її користь вже стягнуто моральну шкоду, із даною позовною заявою звернулися лише позивачі - її діти.

При цьому повідомляють, що інший позов до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав нами не пред`являвся, судами не розглядався.

Щодо позиції Відповідача про те, що спричинена позивачам моральна шкода не підтверджена належними доказами повідомляють, що сам факт смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Встановити ціну втрати здоров`я неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки відсутні точні критерії майнового виразу душевного болю.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди позивачі керувалися тим, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а смерть є непоправною втратою, яка не підлягає поверненню чи поновленню. Позивачі, які є дітьми ОСОБА_6 залишилися сиротами на все життя.

Одночасно щодо оподаткування моральної шкоди, просять врахувати наступне.

Законом України від 16 січня 2020 року №466-IХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві (далі - Закон №466) внесено зміни до п.п. 164.2.14 "а" ст.164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

Так, відповідно до п.п.164.2.14 "а"ст.164 ПК України (з урахуванням змін, внесених Законом №466), до загального місячного (річного) оподаткування доходу податків включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже , чинним податковим законодавством передбачено, що з 23 травня2020 року суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

На підставі зазначеного відповідачі вважають, що оскільки мова йде про суми відшкодування збитків, завданих їм, як платникам податків внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю.

2.4. Правова позиція відповідача, викладена у запереченні на відповідь на відзив.

Відповідач - ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' у наданому суду запереченні на відповідь на відзив (№06-2/458 від 07.05.2021 (вх№3898 від 11.05.2021)) на позовну заяву, не погоджуючись із доводами позивачів, зазначає таке.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

За змістом зазначених норм законодавства право на отримання після смерті потерпілого вказаних виплат виникає за наявності двох обставин належності до складу сім`ї потерпілого і урахуванням відповідних положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) та факту перебування на його утриманні.

Згідно зі частиною і статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язок утримувати дитину покладено, насамперед, на батьків дитини (глава 15 СК України).

Виникнення прав таї обов`язків батька щодо утримання дитини ґрунтуються на біологічному походженні від нього, що має бути засвідчене державним органом у встановленому порядок (статті 121 СК України), або у разі наявності відповідного спору про походження дитини - на підставі рішення суду, яким визначається батьківство на підставі будь-яких відомостей, які засвідчують походження дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зазначені закони України по-перше, спрямовані на соціальний захист працівників, які внаслідок нещасного випадку чи професійного захворювання отримали ушкодження, що призвели до втрати професійної працездатності, і по-друге, передбачають відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків шкоди шляхом надання потерпілим соціальних послуг та виплат.

Згідно листа відділення ВД ФСНВ в м. Тернополі від 23.07.2010р. №299/01-04. відділенням ВД ФСНВ (Було виплачено матеріальну шкоду позивачці ОСОБА_18 :

1. одноразову виплату в разі смерті на сім`ю в сумі 136815,60 грн.

2. одноразову виплату 2 (двом) утриманцям в сумі 54 726,24 грн.

3. Призначено сума щомісячної страхової виплати на утриманців в сумі 760,09 гривень.

Відповідно до Постанови відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 30.04.2010р. «Про відшкодування витрат на поховання потерпілого на виробництві» Фондом заявнику ОСОБА_18 відшкодовано витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги в сумі 2 286,00 гривень шляхом перерахування на особовий рахунок в Укрсиббанку (копія постанови про відшкодування витрат на поховання потерпілого на виробництві (додається до матеріалів справи).

У відповідності до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується одноразово.

При зверненні до суду матір`ю позивачів (дружиною померлого) в своїх інтересах та в інтересах дітей в обґрунтування позовних вимог щодо заподіяної їй моральної шкоди нею було зазначено, як підставу: і завдання моральної шкоди їй та її дітям, двоє із яких па той час були неповнолітні.

Тобто, в рішенні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2010р. були враховані всі ці обставини, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та присуджено суми до відшкодування матері позивачам ОСОБА_18 - 150 000.

Дана сума була виплачена підприємством в повному обсязі.

А отже, як вказує відповідач, є рішення суду ухвалених між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідач, вважає, що вже є рішення суду про стягнення моральної шкоди, і дане звернення позивачів до суду більш ніж через 10 років з дня нещасного випадку і заявлений розмір моральної шкоди у даній справі спрямований саме на збагачення позивачів.

Крім того, в акті №1 про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом від 31.10.2010р. в розділі 6 Обставини, за яких стався нещасний випадок вказано:

« Водій ОСОБА_19 не переодягаючись в спецодяг, а надавав лише консультації як правильно закріпити міст до рами автомобіля. Приблизно за годину бригада закінчила роботу ...

Раптом ОСОБА_12 побачив , що автомобіль КАМАЗ 5511 притиснув до крана ОСОБА_6 по невідомих причинах зайшов між автомобілі. ...»

Загальний трудовий стаж 44 річного працівника ОСОБА_6 - 24 роки у філії «Великоберезовицька ДЕД». Тож мав він відповідний професійний та життєвий досвід. Однак, потерпілий знехтував своєю особистою безпекою та таким великим життєвим досвідом.

3. Фактичні обставини встановлені судом.

Норми права, законодавство, судова практика, які застосував суд.

Мотивована оцінка судом аргументів, наведених учасниками справи.

3.1. Норми права, які застосував суд.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із статтею 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 ЦК України).

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до ст. 7 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

П.8 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 ГПК України).

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до вимог ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно зі частиною і статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частини 4 статті 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язок утримувати дитину покладено, насамперед, на батьків дитини (глава 15 СК України).

Виникнення прав таї обов`язків батька щодо утримання дитини ґрунтуються на біологічному походженні від нього, що має бути засвідчене державним органом у встановленому порядок (статті 121 СК України), або у разі наявності відповідного спору про походження дитини - на підставі рішення суду, яким визначається батьківство І на підставі будь-яких відомостей, які засвідчують походження дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

3.2. Мотивована оцінка судом аргументів,

наведених учасниками справи.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Ухвалою від 12.01.2021 Теребовлянським районним судом Тернопільської області цивільну справу №606/2497/20 передано до Господарського суду Тернопільської області для розгляду в межах справи № 921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», оскільки 25 вересня 2020 року Господарським судом Тернопільської області постановлено ухвалу про порушення справи № 921/574/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а тому у відповідності до ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, вказана справа належить до господарської юрисдикції.

На підставі зазначеного Господарським судом Тернопільської області 22.01.2021 отримано та 27.01.2021 прийнято до свого провадження матеріали справи №606/2497/20.

Розглянувши матеріали справи, доводи позивачів та заперечення представника відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено таке.

Позивачі : 1. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 3. ОСОБА_3 , 4. ОСОБА_4 , 5. ОСОБА_5 звернулися до суду із позовною вимогою про стягнення моральної шкоди у зв`язку із смертю батька через нещасний випадок на виробництві з Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь позивачів по 300 000 грн 00 коп. кожному.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько позивачів, працював водієм у філії «Велико-Березовицька дорожньо-експлуатаційна дільниця» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України» з 24.07.1986 року по 17.03.2010 року.

Внаслідок нещасного випадку, що мав місце 17.03.2010 ОСОБА_6 , під час виконання трудових обов`язків отримав травми несумісні з життям, від яких помер.

Відповідно до п. 9 Акту №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) від 31.03.2010 смерть батька настала внаслідок травми шиї та грудей з повним розчленуванням між 4 і 5 шийними хребцями та ушкодженнями спинного мозку та цьому рівні, численні переломи ребер з розривами висхідного відділу дуги аорти.

При судово-токсологічному дослідженні взірців крові та сечі потерпілого ОСОБА_7 спирту не виявлено.

Відповідно до розділу IV Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку (форми Н-5) від 30.03.2010 року причиною настання нещасного випадку встановлено «незадовільний стан виробничого середовища. Створення додаткових несприятливих умов в результаті проїзду великогабаритних автомобілів, ухил. Порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування машин, механізмів».

Факти, які свідчать про причину нещасного випадку зазначені в Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1, згідно і яким

17.03.2010 сталася поломка автомобіля КАМАЗ 5511 д.н НОМЕР_1 , яким згідно із шляхового листа у м. Зборові завантажувався кругляк дерева. З цією метою прибула ремонтна бригада в складі водіїв ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , механізатора ОСОБА_10 та приступили до ремонту автомобіля. Після закінчення ремонтних робіт автомобіля КАМАЗ 5511 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 почали збирати інструменти та допомагати машиністу автокрана ОСОБА_13 складати кранову установку. Водій ОСОБА_14 сів в кабіну автомобіля КАМАЗ і завів двигун з метою прогрівання двигуна автомобіля. Потім заглушив двигун поставив ричаг перемикання передач на І-шу передачу та пішов допомагати збирати інструменти і кранову установку. Машиніст крана ОСОБА_15 в цей час знаходився у кабіні кранової установки, а саме підтягував гак стріли крана. Раптом ОСОБА_12 побачив, що автомобіль КАМАЗ 5511 притиснув до крана ОСОБА_6 , який в цей час знаходився між автомобілями. В подальшому коли машиніст крана ОСОБА_16 від`їхав на 6-7 м вперед ОСОБА_6 впав лицем до землі та не подавав ознак життя. Лікарі швидкої допомоги констатували смерть водія ОСОБА_6 .

Згідно Акту №1 про нещасний випадок та Акту спеціального розслідування нещасного випадку водій ОСОБА_6 порушив вимоги ст.14 Закону України «Про охорону праці», а саме не подбав про особисту безпеку, зайшовши між транспортні засоби, які стояли на ділянці дороги із значним поздовжнім ухилом.

Інженер-механік ОСОБА_17 порушив вимоги ст.13 Закону України «Про охорону праці» та вимоги наказу по підприємству №6 від 04.02.2010, а саме не виїхав у складі ремонтної бригади на лінію та не здійснював контроль за виконанням ремонтних робіт.

Як встановлено судом, в Акті про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 31.10 2010 року №1 (копія міститься у матеріалах справи) розділ 7 акту комісія встановила: « причини нещасного випадку :

Основна :

- незадовільний стан виробничого середовища (погодні умови ожеледиця, сильний порив вітру)

- Створення додаткових несприятливих умов в результаті проїзду великогабаритних автомобілів (додаткового пориву вітру і коливання проїзної частини. Ухил (70% в місці нещасного випадку)

Супутні:

- Порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів.

Крім того, поряд із цим у акті не визначено шкідливих та небезпечних факторів, а саме вказано «шкідливий або небезпечний фактор та його значення - нічого не вказано».

У висновках комісії щодо осіб, які допустили порушення законодавчих та інших нормативно-правових актів з охорони праці, вказуються особи, у тому числі, посадові особи відповідача, чиї дії або бездіяльність призвели до нещасного випадку. Указуються конкретні порушення законодавчих і нормативно-правових актів, інструкцій Тощо із зазначенням статей, параграфів та пунктів.

Суд розглянувши встановлені обставини справи, зазначені твердження позивачів та подані ними докази, взявши до уваги заперечення відповідача, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.9 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Як встановлено частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, як правило, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали однією сім`єю.

Як встановлено судом, на час, коли трапився нещасний випадок, позивачі були членами сім`ї потерпілого ОСОБА_6 , який 17.03.2010 загинув при виконанні своїх трудових обов`язків на водієм у філії "Велико-Березовицька дорожньо-експлуатаційна дільниця" внаслідок нещасного випадку. Смерть потерпілого наступила внаслідок винних дій як відповідача, так і самого потерпілого, що підтверджується актом №1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом ф.Н-1 та актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку ф.Н-5 від 30.03.2010.

Згідно зазначеного Акту основною причиною настання нещасного випадку є :

Технічні :

- Незадовільний стан виробничого середовища (погодні умови ожеледиця, сильний порив вітру).

Створення додаткових несприятливих умов в результаті проїзду великогабаритних автомобілів (додаткового пориву втру і коливання проїжджої частини. Ухил (70% в місці нещасного випадку).

Організаційні :

- Порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, устаткування, машин, механізмів.

Психофізіологічні :

- Не має.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачі внаслідок нещасного випадку на виробництві вони втратили батька, що завдає довготривалих та глибоких душевних страждань, а також змушує позивачів докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації свого життя.

Факт заподіяння зі сторони відповідача позивачам моральної шкоди смертю потерпілого працівника є очевидним і наявними доказами не спростовується.

Разом з цим, суд враховує, що згідно листа відділення ВД ФСНВ в м. Тернополі від 23.07.2010р. №299/01-04. відділенням ВД ФСНВ (Було виплачено матеріальну шкоду позивачці ОСОБА_18 :

1. одноразову виплату в разі смерті на сім`ю в сумі 136 815,60 грн.

2. одноразову виплату 2 (двом) утриманцям в сумі 54 726,24 грн.

3. Призначено сума щомісячної страхової виплати на утриманців в сумі 760,09 гривень.

Відповідно до Постанови відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 30.04.2010р. «Про відшкодування витрат на поховання потерпілого на виробництві» Фондом заявнику ОСОБА_18 відшкодовано витрати на поховання та пов`язані з цим ритуальні послуги в сумі 2 286,00 гривень шляхом перерахування на особовий рахунок в Укрсиббанку (копія постанови про відшкодування витрат на поховання потерпілого на виробництві (додається до матеріалів справи).

Щодо заперечень відповідача, що позивачі просять стягнути моральну шкоду повторно, з огляду на прийняте рішення в їх користь іншим Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 12.10.2021 у справі № 2-6374/2010р., то суд розглядає їх критично та відхиляє, з огляду на те, що рішення суду на яке посилається відповідач стосується стягнення моральної шкоди в користь матері позивачів, а не самих позивачів, так як вони не виступали позивачами у вказаній справі.

При цьому, кожна ж особа зазнає моральних страждань самостійно, а тому, може самостійно просити їх відшкодувати їй окремо.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в України найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до збагачення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові КЦС ВП від 14.01.2019 року у справі №159/1590/17.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, характер немайнових втрат. Зокрема, ураховано вік, який мали позивачі на день смерті батька, тяжкість вимушених змін у життєвих відносинах позивачів, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивачів до відповідача Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'' про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на підприємстві, підлягають частковому задоволенню.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, обсяг фізичних та моральних страждань позивачів, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною та справедливою компенсацією моральної шкоди спричиненої дітям потерпілого, які на момент його смерті були неповнолітніми, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_20 є сума у розмірі 150 000,00 грн кожному, а іншим дітям потерпілого, які на момент його смерті, були повнолітні, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , є сума 100 000 грн 00 коп. кожному, без утримання податку з доходів фізичних осіб кожному.

В решті заявленої до стягнення суми моральної шкоди, суд відмовляє як надмірно та необґрунтовано заявленій.

Одночасно, суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачі не навели доказів завдання їм моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. У судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачам, оскільки уже самим фактом смерті їх батька, яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві позивачам спричинена моральна шкода.

Враховуючи зазначене вище, керуючись положеннями статей 7, 13, 42, 86, 233, 236, 238, 240, 241, з 253 по 259 у сукупності з іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» () на користь позивачів:

- ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , (ідент. номер НОМЕР_2 ) - 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди;

- ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , (ідент. номер НОМЕР_3 ) - 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди;

- ОСОБА_21 , АДРЕСА_1 , (ідент. номер НОМЕР_4 ) - 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди;

- ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 ), (ідент. номер НОМЕР_5 ) 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди;

- ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , (ідент. номер НОМЕР_6 ).

3. В іншій частині позову, відмовити.

4. Накази видати після набрання рішенням суду законної сили.

Позивач 1 - ОСОБА_22 , АДРЕСА_1 , (ідент. номер НОМЕР_4 ) ;

Позивач 2 - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , (ідент. номер НОМЕР_3 ) ;

Позивач 3 - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , (ідент. номер НОМЕР_2 ) ;

Позивач 4 - ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , (ідент. номер НОМЕР_6 );

Позивач 5 - ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 (місце проживання АДРЕСА_4 ), (ідент. номер НОМЕР_5 ) ;

Відповідач - Дочірнє підприємство "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України'', вул. О. Кульчицької, 8 м. Тернопіль, 4600,1 ().

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статей з 253 по 259 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише скорочену (вступну та резолютивну) частину рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.17.5 Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, а саме до 15.12.2017 року. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення із врахуванням вихідних та святкових днів, а також, відрядження судді та перебування судді у щорічній основній відпустці, складено на протязі робочих днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної) частини рішення та підписано - 13.08.2021.

Повний текст рішення надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією із повідомленням про вручення поштового відправлення або вручено нарочно особисто уповноваженим представникам.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб -порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя В.Л. Гевко