ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/11905/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:

позивача за первісним позовом - акціонерного товариства "Альфа-Банк" - Кузовлева Р.В.,

відповідача - 1 за первісним позовом - ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

відповідача - 2 за первісним позовом - фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю - Саєнко Ю.М.,

розглянув касаційні скарги фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю

(далі - Фірма), ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 )

на рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2021 (суддя Бондарчук В.В.) та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 (головуючий суддя Куксов В.В., судді Яковлєв М.Л. і Шаптала Є.Ю.)

зі справи № 910/11905/20

за позовом акціонерного товариства "Альфа-Банк" (далі - Банк)

до: ОСОБА_1 ;

Фірми

про стягнення 7 097 868,68 євро, та

за зустрічним позовом ОСОБА_1

до Банку

про визнання договору недійсним.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Первісний позов було подано про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.03.2004 №252-СВ (далі - Кредитний договір) у сумі 7 097 868,68 євро.

2. Позов обґрунтовано невиконанням Фірмою своїх зобов`язань за Кредитним договором з урахуванням додаткової угоди від 30.09.2016 №48 (далі - Кредитна угода №48), якою було погоджено графік повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом; оскільки з метою забезпечення виконання зобов`язань Фірми за Кредитним договором між позивачем та відповідачем-1 за первісним позовом укладено договір поруки, стягненню підлягає заборгованість солідарно з відповідачів.

3. Зустрічний позов було подано про визнання недійсним договору поруки від 30.09.2016 (далі - Договір поруки).

4. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що зі змісту Кредитного договору у редакції додаткової угоди від 29.04.2014 вбачається, що за цим договором грошові кошти банком позичальнику не надавалися, відтак обов`язок повертати грошові кошти за цим договором відсутній; отже, на момент укладення Договору поруки таке зобов`язання, як позика за Кредитним договором (у редакції додаткової угоди від 29.04.2014) не існувало, що є підставою для визнання Договору поруки недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

5. Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021: первісний позов задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Фірми на користь Банку заборгованість у розмірі 7 097 868, 68 євро; стягнуто з них же солідарно на користь Банку 735 700 грн. судового збору; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

6. Рішення та постанову мотивовано обґрунтованістю позовних вимог за первісним позовом і, натомість, необґрунтованістю вимог за зустрічним позовом.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

7. У касаційній скарзі до Верховного Суду (з доповненням до неї) Фірма, зазначаючи про незаконність, необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, прийняття їх за неповного та неправильного встановлення обставин, що мають значення для справи, просить оскаржувані рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати в частині задоволення первісних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

8. ОСОБА_1 у касаційній скарзі до Верховного Суду, зазначаючи про незаконність, необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, прийняття їх з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій з даної справи в частині відмови в задоволенні зустрічного позову скасувати, прийняти нову постанову, якою визнати недійсним Договір поруки.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, - Фірми

9. Судами неправильно застосовано норми матеріального права, що не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 №444/9519/12.

10. Судами не надано оцінки усім зібраним у справі доказам.

11. Суди залишили поза увагою заяви Фірми про застосування позовної давності.

12. Судами були порушені норми статей 2, 4, 11, 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

13. Апеляційна інстанція не врахувала правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 28.03.2018 зі справи № 444/9519/12, від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 575/476/16-ц.

14. Судами не досліджено усіх положень Кредитного договору. Додаткова угода від 29.04.2014 №47 (далі - Додаткова угода №47) та Додаткова угода від 30.09.2016 № 48 (далі - Додаткова угода № 48) не є невід`ємними частинами Кредитного договору.

15. Судами не досліджено отримання/неотримання Фірмою коштів за Додатковою угодою № 47, яка за своєю правовою природою є окремим кредитним договором.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_1 .

16. Судами, всупереч положенням статей 548, 553 Цивільного кодексу України, не враховано, що на момент укладення Договору поруки сторони цього договору не могли вдатися до заходів для забезпечення такого зобов`язання, як позика (за Кредитним договором), яке на час укладення Договору поруки не існувало в дійсності в силу того, що відповідне зобов`язання могло виникнути у позичальника лише з часу отримання ним коштів.

17. Тому Договір поруки є таким, що суперечить вимогам згаданих норм Цивільного кодексу України, що відповідно до статей 203, 215 названого Кодексу є підставою для визнання даного правочину недійсним.

Відзиви на касаційні скарги

18. Банк у відзиві на касаційну скаргу Фірми не погоджується з доводами касаційної скарги Фірми, вважає їх необґрунтованими та просить залишити рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 910/11905/20 без змін, а касаційну скаргу Фірми - без задоволення.

Банк у відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується з доводами, викладеними у касаційній скарзі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними і просить залишити рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі №910/11905/20 без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПОПЕРЕДНІХ ІНСТАНЦІЙ

19. Акціонерним комерційним банком "ХФБ Банк Україна", правонаступником якого є акціонерне товариство "Альфа-Банк" (банк, кредитор) і Фірмою (позичальник, боржник) укладено Кредитний договір, згідно з яким банк відповідно до умов та на термін цього договору надав позичальнику револьверну кредитну лінію.

20. У подальшому сторони укладали низку додаткових угод до Кредитного договору, якими змінювали домовленості, досягнуті раніше.

21. Так, у додатковій угоді від 16.12.2013 № 46 до Договору № 252-СВ (у новій редакції від 30.03.2007) сторони погодили, що банк надає позичальнику револьверну кредитну лінію із загальною сумою фінансування 15 376 721 євро з терміном фінансування до 31.01.2014.

22. 29.04.2014 Банк і Фірма уклали Додаткову угоду № 47 до Кредитного договору (у новій редакції від 30.03.2007), якою викладено умови Кредитного договору у новій редакції. Зокрема, згідно з умовами Додаткової угоди №47 банк надав позичальнику кредит у загальній сумі 15 376 721 євро з терміном кредиту до 31.03.2021 (включно).

23. 30.09.2016 Банком і Фірмою підписано Додаткову угоду № 48 до Кредитного договору (в редакції від 29.04.2014). У цій угоді сторони підтвердили, що на день її підписання розмір заборгованості позичальника за кредитним договором становить 15 599 248,20 євро, що включає заборгованість з повернення кредиту в сумі 14 857 932,43 євро та проценти в сумі 741 315,77 євро. Кредит повинен бути повернутий банку не пізніше 31.03.2021 (включно).

24. ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є акціонерне товариство "Альфа-Банк" (банк), і ОСОБА_1 (поручитель) укладено Договір поруки, за яким поручитель поручається перед банком за виконання Фірмою усіх грошових зобов`язань позичальника за Кредитним договором (у редакції від 29.04.2014), з усіма змінами і доповненнями; строк дії поруки - 15 років.

25. 30.10.2017 Банк звернувся до Фірми з письмовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості і просив повернути йому наявну на 27.10.2017 заборгованість за кредитом та процентами загалом 16 109 569,82 євро. Ця вимога залишена без задоволення.

26. 13.11.2017 Банк звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про повне погашення заборгованості за Договором кредиту 16 192 113,89 євро, у тому числі заборгованість за кредитом 14 857 932,43 євро, заборгованість за процентами 1 334 181,46 євро.

27. 14.11.2017 Фірма надала відповідь Банку, в якій просила здійснити реструктуризацію боргу й запропонувала Банку розглянути можливість погашення боргу частиною заставного майна.

Після реалізації предметів іпотеки (за виконавчими написами нотаріуса) кошти, отримані від іпотечного майна, були спрямовані Банком на часткове погашення заборгованості за кредитом.

28. За таких обставин Банк звернувся до відповідачів (боржника і поручителя) за солідарним стягненням заборгованості за Кредитним договором у розмірі 7 097 868, 68 євро.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА І ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

29. Відповідно до положень Цивільного кодексу України:

- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054);

- якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050);

- позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048);

За правовим висновком, наведеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 зі справи № 444/9519/12, припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України.

Попередні судові інстанції наведеного не врахували та не дослідили обставини і докази щодо наявності або відсутності умов, за яких у Банку припинялося право на нарахування процентів за кредитом (закінчення строку фінансування або пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості).

30. Попередніми судовими інстанціями не перевірено належним чином наведені відповідачем-2 доводи та докази (договірні умови) стосовно того, що Додаткова угода № 47 та Додаткова угода № 48 хоча й мають назву додаткових, фактично за своїм змістом (умовами) та датами укладення - після закінчення дії Кредитного договору - є окремими договорами, оскільки їх умовами не передбачено застосування цих правочинів до відносин сторін, що виникли до укладення відповідних угод (частина друга статті 631 Цивільного кодексу України).

Обставини виконання названих угод, можливості новації, наявності заборгованості (і за якими саме договорами) попередніми судовими інстанціями належним чином не досліджені.

31. У зв`язку з наведеним судовими інстанціями не з`ясовані й не досліджені також доводи відповідача-1 (і відповідні докази) з приводу того, що Додаткова угода № 47 як новий кредитний договір укладена після закінчення дії Кредитного договору з метою рефінансування і що кошти в розмірі 7 097 868, 68 євро, які і є предметом спору в даній справі, за згаданою угодою Банком Фірмі не надавалися, і відтак й заборгованість у зазначеній сумі не могла виникнути, а також доводи того ж відповідача стосовно того, що зобов`язання за Додатковою угодою №47 (на забезпечення якої укладено оспорюваний відповідачем-1 Договір поруки) могло вплинути лише з часу отримання позичальником грошових коштів.

32. Крім того, відзив Фірми на позовну заяву (т.2, а.с. 69-113) містив заяву відповідача про застосування позовної давності, яку (заяву) суди попередніх інстанцій не розглянули, оцінки наведених у ній доводів і доказів не здійснили.

33. Суд у порядку частини четвертої статті 300 ГПК України вважає за необхідне звернути увагу також на таке.

33.1. Згідно з наявними у Верховному Суді матеріалами цієї справи та об`єднаної з нею справи № 910/16323/20:

- ухвалою господарського суду міста Києва від 02.09.2020 в даній справі (суддя Бондарчук В.В.) відкрито провадження в ній (за позовом Банку до ОСОБА_1 ) за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання на 28.09.2020 й залучено до участі у справі Фірму як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У подальшому підготовче засідання було відкладено на 26.10.2020;

- згодом Банком було заявлено позов до Фірми, і ухвалою названого суду від 26.10.2020 (суддя Босий В.П.) відкрито провадження у справі № 910/16323/20, призначено підготовче засідання на 23.11.2020;

- ухвалою господарського суду міста Києва від 29.10.2020 (суддя Босий В.П.) об`єднано в одне провадження справи названого суду № 910/11905/20 і № 910/16323/20, справу № 910/16323/20 передано на розгляд судді Бондарчук В.В., яка розглядає справу № 910/11905/20.

33.2. Відповідно до частини третьої статті 173 ГПК України об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ.

33.3. Таким чином, об`єднання зазначених справ в одне провадження (зі справи № 910/11905/20) відбулося, шляхом передачі справи №910/16323/20 на розгляд іншого судді, після початку підготовчого засідання в даній справі, що суперечить наведеному приписові частини третьої статті 173 ГПК України, у зв`язку з чим у Верховного Суду відсутні підстави для висновку про розгляд справи повноважним складом суду першої інстанції.

Апеляційна інстанція на наведене уваги не звернула.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

34. Таким чином, оскаржувані судові рішення прийняті з порушенням вимог статті 236 ГПК України, згідно з якими:

- законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина друга);

- обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина п`ята).

35. Водночас суд касаційної інстанції в силу припису частини другої статті 300 названого Кодексу не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

36. Тому відповідно до частин третьої, четвертої статті 310 названого Кодексу відповідні судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

У такому розгляді суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини та дослідити докази, зазначені в цій постанові, надати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

За результатами нового розгляду справи має бути вирішено й питання щодо розподілу судових витрат у ній.

Керуючись статтями 300, 308, 310, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 08.06.2021 зі справи № 910/11905/20 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов