РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.08.2021Справа № 910/5943/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферро-Ніка»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецлента»

про стягнення 319786,93 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ферро-Ніка» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецлента» про стягнення 319786,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем порушено умови Договору поставки товару №10-03-20 від 31.03.2020 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар. Зокрема, позивач зазначив, що на виконання умов договору ним було поставлено відповідачу товар на загальну 277408,18 грн, проте відповідач оплатив поставлений товар частково на суму 6200 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 271208,18 грн, яку ТОВ «Ферро-Ніка» просить стягнути з відповідача.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 12966,81 грн, 3% річних у розмірі 6760,78 грн та пеню в розмірі 28851,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 14.05.2021, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 24.05.2021 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 04.06.2021. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 31.05.2021.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.05.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02094, м. Київ, вул. М. Драгоманова, буд. 2б, приміщення 710.

Окрім того, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.05.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на фактичну адресу зазначену у позовній заяві, а саме: 02094, м. Київ, вул. Магнітогорська, буд. 16, каб. 308.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу Господарського суду міста Києва повернулись поштові конверти №141 та №283 із відміткою про повернення у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 05.05.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферро-Ніка» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрспецлента» (відповідач, покупець) укладено Договір поставки №10-03-20 відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передати у власність покупця товари, визначені в рахунку і накладній, іменовані далі «Товар», а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору ( п. 1.1. договору).

Згідно п. 1.2. договору ціна, кількість і асортимент товару визначаються сторонами в заявках на кожну партію товару і видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору, оригінали яких надаються покупцеві (його представнику) в момент відвантаження товару.

Договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2020. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його дії протягом 1 місяця, він вважається пролонгованим на строк до закінчення наступного року, на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято без будь-яких зауважень щодо кількості, якості і строку поставки товар на загальну суму 277408,17 грн, що підтверджується накладною №30 від 07.04.2020.

Також, факт поставки відповідного товару підтверджується товарно-транспортною накладною №30 від 07.04.2020, яка підписана уповноваженими представниками позивача та відповідача.

Проте відповідачем не було здійснено оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 277408,18 грн.

Листом №24 від 27.04.2020 позивачем було направлено відповідачу лист з вимогою погасити заборгованість за спірним договором, яка складається із 277408,18 грн основної заборгованості та 277408,18 грн пені.

Платіжними дорученнями №№272 від 21.05.2020, №273 від 25.05.2020, №278 від 24.06.2020 підтверджується, що відповідачем було здійснено часткову оплату за отриманий товар в розмірі 6200 грн.

Листом №245 від 07.12.2020 позивачем повторно було повідомлено відповідача про наявність заборгованості за спірним договором, яку просив погасити.

Доказів здійснення відповідачем оплати за поставлений товар матеріали справи не містять.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до 4.1. договору визначено, що форма оплати - безготівкова, умови оплати - відтермінування оплати строком на 10 календарних днів з моменту відвантаження товару. Після перерахування коштів на рахунок продавця ціна на оплачену продукцію зміні не підлягає.

У п. 5.5. договору визначено, що отримання товару покупцем підтверджується підписаною обома сторонами оригіналом видаткової накладної або транспортними документами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання в частині поставки продукції, що підтверджується видатковою накладною №30 від 07.04.2020 та товарно транспортною накладною №30 від 07.04.2020, проте відповідачем в порушення умов укладеного договору не здійснено своєчасну та повну оплату за поставлену продукцію, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 271208,18 грн. Факт наявності заборгованості відповідачем не спростований.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію в розмірі 271208,18 грн.

Разом з тим, стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 6760,78 грн та інфляційних втрат в розмірі 12966,81 грн, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Згідно п.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат за визначені позивачем періоди, судом встановлено що вказане нарахування проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 28851,16 грн суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 7.2. договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, а за прострочення понад: - 10 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від простроченої суми оплати; 15 - календарних дні покупець додатково сплачує штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

В той же час, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки сторонами не погоджено встановлення більш тривалого строку, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд вважає, що розрахунок позивача про нарахування пені у період з 18.04.2020 по 15.02.2021, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Здійснивши власний розрахунок суми пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, який відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 18169,47 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості за поставлену продукцію.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецлента» (02059, м. Київ, вул. Михайла Драгоманова, буд. 2Б, приміщення 710; ідентифікаційний код 42974301) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферро-Ніка» (49051, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, ж/м Червоний Камінь, буд. 13, кв. 14; ідентифікаційний код 35739715) 271208 (двісті сімдесят одна тисяча двісті вісім ) грн 18 коп. заборгованості, 18169 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят дев`ять) грн 47 коп. пені, 6760 (шість тисяч сімсот шістдесят) грн 78 коп. 3% річних, 12966 (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн 81 коп. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4636 (дві тисячі сто дві) грн 58 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 13.08.2021.

Суддя Я.В. Маринченко