Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/527/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Войтюка В.Р., при секретарі судового засідання Мамчур А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного малого підприємства "МЛС"

до відповідача Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства " Рівнеоблводоканал"

про стягнення в сумі 30 216 грн. 40 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: Мазурок В.С. (ордер ВК № 1005011 від 28.06.2021 р.);

Від відповідача: Махаринець Н.М. (дов. № 4425/01-11 від 30.12.2020 р.).

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

Приватне мале підприємство "МЛС" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства" Рівнеоблводоканал" (далі - відповідач) про стягнення в сумі 30 216 грн. 40 коп., з якої 29 370 грн. 00 коп. заборгованість за поставку товару, 72 грн. 00 коп. 3% річних та 774 грн. 40 коп. неустойки.

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 313 від 05 квітня 2021 року, що у свою чергу є наслідком нарахування вищевказаної заборгованості.

Позивач зазначає, що в порушення виконання умов договору відповідач не у встановлений договором строк здійснював оплату за поставлений товар.

В судовому засіданні 16 серпня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві з врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, тобто 16 370 грн. 00 коп. основного боргу та 72 грн. 00 коп. річних.

Відповідач у свою чергу заперечує позовні вимоги та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилається на наступні обставини.

Відповідач зазначає, що на час проведення першого судового засідання у справі, останнім сплачено позивачу на 5 500 грн. 00 коп. спрямованих на погашення заборгованості по договору поставки № 313 від 05 квітня 2021 року.

Відповідач зазначає, що станом на час подачі відзиву на позовну заяву, загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 870 грн. 00 коп.

Щодо нарахування штрафних санкцій, відповідач зазначає, що на думку останнього штрафні санкції нараховано неправильно.

Зважаючи на вищевикладені обставини, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості по договору поставки № 313 від 05 квітня 2021 року в сумі 16 370 грн. 00 коп., в решті позовних вимог просить суд відмовити.

Окрім того, відповідач не погоджується із заявленими позивачем судовими витратами, а саме витратами пов`язаними на професійну правничу допомогу в сумі 5 800 грн. 00 коп. На думку відповідача, позивач не довів належними та допустимими доказами факт понесення позивачем витрат на професій правничу допомогу, оскільки у договорі про надання правничої допомоги та інших доказах які підтверджують факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу чітко не вказано в якій справі проводиться захист прав позивача та не зазначено проти якого суб`єкта господарювання здійснено захист.

Отже, на думку відповідача, зважаючи на викладені обставини, суд повинен відмовити в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій та витрат на правничу допомогу.

В судовому засіданні 16 серпня 2021 року представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заяви та клопотання у справі.

16 липня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд залишити подану позовну заяву без руху.

26 липня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд продовжити строк на подання відзиву на позовну заяву.

06 серпня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України,, в якому останній позовні вимоги заперечує та просить суд в задоволенні позову відмовити.

10 серпня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому останній долучає до матеріалів справи копії платіжних доручень № 6871 від 05 серпня 2021 року, № 6896 від 06 серпня 2021 року, № 6819 від 03 серпня 2021 року, № 6842 від 04 серпня 2021 рокую

10 серпня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить суд зменшити розмір позовних вимог, а саме 19 216 грн. 40 коп. з яких 18 370 грн. 00 коп. основної заборгованості, 72 грн. 00 коп. 3% річних та 774 грн. 40 коп. неустойки.

12 серпня 2021 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача. Окрім того, 12 серпня 2021 року представником позивача подано до суду заяву, в якій останній відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки в сумі 774 грн. 40 коп.

Згідно до ч. 1 п. 2 ст. 46 ГПК України встановлено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Враховуючи те, що заява подана в передбачений законодавством України порядок, строк та спосіб, суд її задовольняє.

16 серпня 2021 року від позивача надійшла заява, в якій останній зазначає про сплату відповідачем основної частини боргу в сумі 2 000 грн. 00 коп., у зв`язку із вказаними обставинами позивач просить суд стягнути з відповідача 16 370 грн. 00 коп. боргу та 72 грн. 00 коп. річних.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 01 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/527/21, визначено здійснювати розгляд справи за загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26 липня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 26 липня 2021 року відкладено розгляд справи на 10 серпня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 10 серпня 2021 року відкладено розгляд справи на 16 серпня 2021 року.

В судовому засіданні 16 серпня 2021 року учасники процесу не заперечили проти переходу справи до слухання по суті у даному судовому засіданні.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Між позивачем Приватним малим підприємством "МЛС" (далі - постачальник) та Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства " Рівнеоблводоканал" (далі - покупець) укладений договір на закупівлю товарів № 313 від 05 квітня 2021 року (далі - договір).

За цим договором постачальник зобов`язався протягом 2021 року поставити покупцю товар, а покупець прийняти і сплатити товар в розмірі і в терміни, передбачені цим договором.

На виконання договору постачальником поставлена продукція, що підтверджується товарно-транспортної накладної № 1/6 від 28 квітня 2021 року на суму 29 370 грн. 00 коп.

Однак, відповідач у свою чергу прийнявши товар без зауважень по кількості та якості, в порушення умов договору не здійснив оплату за товар.

З метою мирного врегулювання спору, позивачем на поштову адресу відповідача направлено претензію 14/06 від 14 червня 2021 року, однак, відповідач залишив вказану претензію без відповіді.

Враховуючи викладені обставини та невиконання відповідачем умов договору, позивач просить стягнути з відповідача (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 16 370 грн. 00 коп. основної заборгованості, 72 грн. 00 коп. 3% річних .

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Джерела права й акти їх застосування.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також судом взято до уваги положення чинного законодавства що регулюють порядок застосування забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені, а також відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Згідно з положеннями пункту 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 76-78 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Мотивована оцінка аргументів сторін, підстави їх відхилення і висновок суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Аргументуючи позовні вимоги позивач вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору про закупівлю товарів № 313 від 05 квітня 2021 року.

В якості доказів вказаних обставини суду надано наступні докази, а саме: копію товарно-транспортної накладної № 1/6 від 28 квітня 2021 року; копію претензії № 14/06 від 14 червня 2021 року.

На підставі вказаних доказів судом встановлено, а саме: факт виникнення між сторонами договірних відносин по поставці товару; факт виникнення у відповідача зобов`язання щодо виконання умов договору поставки; факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань по оплаті за поставлений товар; факт виникнення заборгованості.

Судом встановлено та матеріалами справи стверджено, що позивачем на виконання умов договору передав відповідачу товар, що підтверджується товарно-транспортної накладної № 1/6 від 28 квітня 2021 року.

Отже, відповідно до викладеного вище, вбачається, що позивач взяв на себе зобов`язання по виконанню умов договору.

Однак, в порушення умов договору відповідачем не здійснено вчасно оплату за поставлений товар. Вказана обставина не спростована відповідачем.

Зважаючи на вищевикладені обставини, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості по договору (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) в сумі 18 370 грн. 00 коп. є доведеними та обґрунтованими.

Окрім того, як вбачається із матеріалів справи відповідно до довідки № 16/08 від 16 серпня 2021 року здійснено сплату основної заборгованості по договору в сумі 2 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 231 ГПК України Господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Отже, судом встановлено, що предмет спору в частині стягнення 2 000 грн. 00 коп. основної заборгованості по договору відсутній, тому, провадження в даній частині позову підлягає до закриття.

Зважаючи на вищевказані обставини, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основної заборгованості по договору в сумі 16 370 грн. 00 коп. підлягають до задоволення.

Щодо 3% річних, суд здійснивши власний розрахунок за допомогою системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що позивачем не вірно розраховано суму 3% річних, однак за розрахунками суду, 3% річних є більшими ніж заявлено позивачем, тому суд приймає розрахунок наданий позивачем.

Отже, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про правомірне нарахування позивачем відповідачу 3% річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення 774 грн.40 коп. неустойки, суд зазначає, що позивач в даній частині позову відмовився і така відмова прийнята судом, тому, провадження в частині стягнення з відповідача 774 грн. 40 коп. неустойки підлягає закриттю.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини до стягнення з відповідача підлягають наступні суми відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання, а саме 72 грн. 00 коп. 3% річних.

З правовою позицією та аргументами позивача суд погоджується та приймає останні.

Щодо тверджень відповідача, на які останній посилається як на підставу своїх заперечень, суд зазначає, що погоджується із неправомірним нарахуванням позивачем пені. Твердженням відповідача, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом надано висновок у пункті "судовий збір" рішення.

Суд, за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими частково, доведеними та такими, що ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому приходить до висновку про їх задоволення, в сумі 16 370 грн. 00 коп. основної заборгованості, 72 грн. 00 коп. 3% річних.

Порушені права та інтереси позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочинів в господарській діяльності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання в укладених з позивачем правочину порушило інтереси останнього, які полягають у невчасному здійсненні оплати за поставлений товар та обумовлює настання передбачених цим правочином та законом правових наслідків у вигляді стягнення суми штрафних санкцій, відтак позивач правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем по справі у якості судових витрат заявлено сплату судового збору в розмірі 2 270 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 29 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем зменшено розмір позовних вимог, тому, провадження в частині стягнення 2 000 грн. 00 коп. основної заборгованості підлягає закриттю.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, закриття провадження.

Отже, суд роз`яснює позивачу, що сума судового збору в сумі 826 грн. 37 коп., може бути повернена останньому на підставі відповідного клопотання.

Також, як вбачається із матеріалів справи, судом закрито провадження в частині стягнення 2 000 грн. 00 коп. основної заборгованості у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Згідно з ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зокрема у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, суд роз`яснює позивачу, що сума судового збору в сумі 150 грн. 25 коп., може бути повернена останньому на підставі відповідного клопотання.

Окрім того, судом враховано заяву позивача про відмову від позову в частині стягнення 774 грн. 40 коп. неустойки.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, зважаючи на те, що судом прийнята відмова від позову, судовий збір в розмірі 58 грн. 18 коп. покладається на позивача.

Зважаючи на викладені вище обставини, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 235 грн. 20 коп.

Що стосується витрат на правову допомогу, то суд при ухваленні рішення керувався таким.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача у цьому судовому провадженні представляв адвокат Мазурок В.С., що підтверджено договором про надання правничої допомоги від 13 серпня 2019 року № б/н.

В якості доказі понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи додано копія договору про надання правничої допомоги від 13 серпня 2019 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаткову угоду № 13 від 24 червня 2021 року до договору від 13 серпня 2019 року № б/н, ордер на надання правничої допомоги, розрахунок витрат пов`язаних з наданням послуг за договором № б/н від 13 серпня 2019 року, копію платіжного доручення № 6252 від 24 червня 2021 року на суму 5 800 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач заперечив проти такої суми витрат на правову допомогу у поданому до суду клопотанні.

Однак в силу частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат. Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано статтею 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як встановлено судом, адвокат Мазурок В.С. здійснював підготовку позову, збір доказів, необхідність у яких виникала в ході розгляду справи в суді, представництво інтересів позивача в судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За таких обставин суд дійшов висновку про співмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а тому відсутні законні підстави для застосування частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України та зменшення розміру таких витрат.

Проаналізувавши наведені вище правові норми та матеріали справи у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, та враховуючи, що в результаті неправильних дій відповідача, який не сплатив позивачу обумовлені договором кошти у встановлений строк, що призвело до необхідності позивачу звертатись до суду та нести додаткові витрати на сплату професійної правнчої допомоги, суд, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в сумі 5 800 грн. 00 коп. покладає на відповідача.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 2, код. 03361678) на користь Приватного малого підприємства "МЛС" (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 20, код. 13991251) 16 370 (шістнадцять тисяч триста сімдесят) грн. 00 коп. заборгованості за поставку товару, 72 (сімдесят дві) грн. 00 коп. 3% річних, 1 235 (одна тисяча двісті тридцять п`ять) грн. 20 коп. судового збору та 5 800 (п`ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.

3. Провадження в частині решти позовних вимог - закрити.

4. Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20 серпня 2021 року.

Суддя Войтюк В.Р.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 20);

3 - відповідачу рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. С. Бандери, 2).