ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/838/21

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Нечепуренко А.П.,

розглянувши справу №916/838/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; )

до відповідача: Споживчого товариства "Корд-09" (65045, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Успенська, будинок 115; )

про стягнення 20431,90 грн.

Представники сторін:

від позивача Пронюк В.Я.;

від відповідача Гусаров О.Л.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі позивач, постачальник) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Споживчого товариства "Корд-09" (далі відповідач, споживач) про стягнення 20431,9 грн., з яких: 16000,00 грн. основного боргу, 1722,80 грн. пені, 973,80 грн. пені, 1317,80 грн. інфляційних втрат, 418,22 грн. збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем Договору постачання природного газу від 07.11.2018р. №7125/18-ТЕ-23.

Ухвалою від 05.04.2021р. прийнято позовну заяву (вх.№ 867/21 від 29.03.2021р.) до розгляду, відкрито провадження у справі №916/838/21; задоволено клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; справу №916/838/21 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (без виклику) сторін; розгляд справи призначено на 28.04.2021р.; встановлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

23.04.2021р. до суду надійшло клопотання представника позивача (вх. №11363/21) про розгляд справи без участі представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

28.04.2021р. судом отримано клопотання представника позивача (вх. №11938/21) про розгляд справи без участі представника Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

28.04.2021р. розгляд справи відкладено на 19.05.2021р.

19.05.2021р. розгляд справи відкладено на 03.06.2021р.

02.06.2021р до суду надійшло клопотання представника відповідача (вх. №14921/21) про поновлення процесуального строку на подання відзиву.

02.06.2021р. разом з клопотанням про поновлення процесуального строку представником відповідача подано до суду відзив (вх. №14923/21).

02.06.2021р. судом отримано клопотання представника відповідача (вх. №14924/21) про відкладення розгляду справи.

02.06.2021р. за вх. №14991/21 до суду надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою господарського суду від 03.06.2021р. справу №916/838/21 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 01.07.2021р.

30.06.2021р. до суду надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача (вх. №17440/21) щодо розрахунків за Договором від 07.11.2018р.

30.06.2021р. судом отримано клопотання представника відповідача (вх. №17453/21) про зменшення неустойки, в якому представник вказав, що можливість своєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань ставиться в залежність від оплати населенням послуг за опалення та підігріву води. Посилаючись на ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, просив зменшити розмір неустойки до 1,00 грн.

01.07.2021р. підготовче судове засідання відкладено на 19.07.2021р.

07.07.2021р. за вх. №18241/21 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив.

12.07.2021р. за вх. №18570/21 до суду надійшли заперечення представника позивача на клопотання про зменшення пені та додаткові пояснення.

19.07.2021р. судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.08.2021р.

02.08.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Стислий виклад позицій та доводів учасників процесу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав наступне.

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Споживчим товариством «Корд-09» 07.11.2018 укладено договір №7125/18-ТЕ-23 постачання природного газу (далі - Договір).

На виконання умов Договору, Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 104 823,91 грн.

Як вказав позивач, оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору (з 01.12.2018 - пункту 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди від 30.11.2018 №1), в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 16000,00 грн.

Крім того, позивач нарахував та надав до суду розрахунок пені, 3% річних, інфляційних втрат та збитків за неналежне виконання відповідачем умов Договору.

У відзиві відповідач вказав, що з позовом не згоден. Підтвердив наявність заборгованості перед позивачем за невчасну сплату послуг у зв`язку з тим, що жителі квартир невчасно оплачували за опалення. Одночасно вказав, що заборгованість за Договором №7125/18-ТЕ-23 була повністю погашена відповідачем до звернення позивача в суд із даним позовом. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач серед іншого звернув увагу суду на платіжні доручення, додані відповідачем до відзиву та зазначив, що в даних платіжних дорученнях в полі «призначення платежу» вказано інші договори, які не стосуються даної справи, а саме: №008610 від 11.11.20, №7851/1920 від 29.10.19, №8110/1718-ТЕ-23 від 30.10.2017.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що відповідач з 12.11.2018р. по 11.11.2020р. здійснив оплату позивачу на загальну суму 40738,03 грн. Зазначив, що вказана сума у повному обсязі погашає усі заявлені позивачем вимоги, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пункт 1 ст.202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

07.11.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір постачання природного газу №7125/18-ТЕ-23, пунктом 1.1. якого сторони передбачили, що постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018р. природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. Договору було встановлено, що постачальник передає споживачу з 01.11.2018р. по 30.11.2018р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 2,0 тис. куб. метрів.

Згідно з підп. 1 п. 11.3. Договору усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додатково угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у абз. 1 п. 2.3., п. п. 11.4. та 11.5. цього договору.

30.11.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 (далі Додаткова угода №1) до Договору, якою сторони домовились внести зміни до розділів 1-12 Договору.

Згідно з п. 2.1. Додаткової угоди №1 до Договору постачальник передає споживачу в період з 01.11.2018р. по 30.04.2019р. (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 24,0 тис. куб. м., в тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди): листопад 2018 обсяг 2,0; грудень 2018 обсяг 5,0; січень 2019 обсяг 6,0; лютий 2019 обсяг 5,0; березень 2019 обсяг 4,0; квітень 2019 обсяг 2,0.

Допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду у розмірі ± 5% від зазначеного у п. 2.1. обсягу без підписання додаткової угоди (п. 2.5. Додаткової угоди №1 до Договору).

Згідно з п. п. 3.8., 3.11. Додаткової угоди №1 до Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктами 4.2. та 4.3. Додаткової угоди №1 до Договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб. м. газу становить 6235,51 грн., крім того ПДВ 20%. Усього разом з ПДВ 7482,61 грн. Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу.

Відповідно до п. 11.1. Додаткової угоди №1 Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2019р. (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

12.03.2019р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №2 до Договору (Т. 1, а.с. 34).

26.03.2019р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №3 до Договору (Т.1, а.с. 35).

24.04.2021р. між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №4 до Договору (Т. 1, а.с. 36), якою сторони погодили викласти п. 2.1. Договору у наступній редакції: квітень 2019 обсяг 0,7. Сторони домовились, що загальний обсяг (об`єм) природного газу ,який постачальник передає споживачу в період з 01.11.2018р. по 30.04.2019р. (включно) визначається з врахуванням вищезазначених змін.

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 104 823,91 грн., що підтверджується актами приймання-передачі (Т. 1, а.с. 37-41).

Листом від 29.12.2018р. відповідач просив позивача перенести переплату по іншим договорам в оплату за природний газ по Договору, а саме: 2263,58 грн. та 600,00 грн.

Перевіривши розрахунок суми основної заборгованості по Договору у розмірі 16000,00 грн., враховуючи часткові оплати відповідача по Договору та відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про повне виконання грошових зобов`язань відповідача за Договором, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача 16000,00 грн. основної заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено можливість настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 5.1. Додаткової угоди до Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього Договору він зобов`язується оплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши розрахунок пені позивача, вважає його вірним та таким, що не спростований відповідачем. За таких обставин, вимоги в частині стягнення з відповідача пені у сумі 1722,80 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, сума яких становить 1317,80 грн., та 3% річних, сума яких становить 973,80 грн., доданий позивачем до позовної заяви, суд вважає його правильним, а вимоги в цій частині цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі підп. 4 п. 6.3. Додаткової угоди №1 до Договору постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п. 2.1. цього Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як вбік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Збитки, завдані одній із сторін внаслідок невиконання (неналежного виконання) іншою стороною своїх зобов`язань, відшкодовуються винною у невиконанні (неналежному виконанні) стороною в порядку та розмірі, визначених цим Договором та чинним законодавством України (п. 7.8. Додаткової угоди №1 до Договору).

Листом від 20.02.2019р. №26-977/1.17-19 позивач повідомив відповідача про те, що з 01.03.2019р. застосовуються наступні пункти Договору: 2.3, 3.2.2., 3.4.2., 3.8.2., абз.2 підп. 3.9.2. п. 3.9., 3.13., 5.7., абз. 5 підп. 5 п. 6.2., підп. 8 п. 6.2., підп. 4 п. 6.3., абз. 3 підп. 2 п. 6.4. Договору.

Згідно з п. 5.7. відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13. цього Договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9. цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1. цього Договору, розраховує збитки відповідно до п. п. 3.13.1. або 3.13.2. пункту 3.13. цього Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач після 20 робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до п. 3.13. Додаткової угоди №1 до Договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1. цього Договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього Договору. При цьому розмір збитків визначається наступним чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недовикористаного обсягу природного газу за звітний (розрахунковий) період.

3.13.2. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою:

В = (Vф Vп) х Ц х К,

де: Vф об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу;

Vп замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1. цього Договору;

Ц ціна природного газу за цим Договором;

К коефіцієнт, який дорівнює 0,5.

Позивачем було надіслано відповідачу Акт-претензію №26-1180-19 від 16.05.2019р., якою позивач просив відшкодувати 4924,16 грн. збитків за перевищення фактичного використання обсягів природного газу у березні 2019р.

Листом №26/5-4726-19 від 17.12.2019р., який був направлений позивачем відповідачу, позивач перерахував розмір збитків по вищезазначеному Акту-претензії, який склав 418,22 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку суми збитків, суд вважає його правильним, таким, що не спростований відповідачем, а також враховує, що відповідні умови договору включені до нього за погодженням сторін та недійсними судом не визнавалися. За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 418,22 грн. збитків є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо пояснень відповідача стосовно необхідності зарахування коштів, відповідно до платіжних доручень, в яких в призначенні платежу не значиться посилання на Договір, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 5.4 Додаткової угоди до Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

Частиною першою статті 1089 Цивільного кодексу України визначено, що за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувач) у цьому чи іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором.

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб`єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

У пункті 32.3 статті 32 вказаного Закону встановлено, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за №377/8976 (далі-інструкція), платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 2.9 зазначеної Інструкції передбачено, що банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених пунктом 2.26 цієї глави та іншими нормативно-правовими актами Національного банку. Відповідно до пункту 2.29 вищезазначеної Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

На основі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що платник може змінити реквізит "призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Відповідно отримувач коштів в свою чергу не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Спрямування коштів на погашення інших заборгованостей, ніж ті що визначені в призначенні платежу, може мати місце у випадку відсутності чіткого зазначення призначення платежу.

У даному випадку відповідач у платіжних дорученнях чітко визначив призначення платежу, надав повну інформацію про платіж (спрямування коштів), зазначивши в рахунок чого мають бути спрямовані сплачені ним кошти, з яким погодився позивач, який за відсутності направленої відповідачу вимоги про сплату інфляційних втрат, 3% річних та пені з обґрунтованим розрахунком, не міг і не намагався на власний розсуд здійснювати зарахування цих платежів в рахунок погашення будь-яких інших заборгованостей.

При цьому жодних доказів щодо помилковості перерахування вказаної суми грошових коштів чи доказів відкликання відповідачем цих платіжних доручень для зміни призначення платежу матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 5.2. Додаткової угоди до Договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

Листом від 29.12.2018р. (а.с. 48) відповідач просив позивача перенести переплату по іншим договорам в оплату за природний газ по Договору, а саме: 2263,58 грн. та 600,00 грн. Вказані переплати позивач врахував, обчислюючи розмір основної заборгованості, що вбачається з операцій по Споживчому товариству «Корд-09» (а.с. 47).

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки суд зазначає наступне.

Норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд акцентує увагу на тому, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання за положенням частини першої статті 550 ЦК України.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Водночас, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Так, посилання відповідача на специфічність його господарської діяльності не є окремою підставою для зменшення неустойки. Крім того, відповідачем не додано жодних доказів на обґрунтування винятковості обставин, за яких можливе зменшення розміру пені.

Відповідно до викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

З огляду на недоведеність відповідачем існування обставин, які стали би підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення сум неустойки, господарський суд доходить висновку про обґрунтованість стягнення нарахованих позивачем штрафних санкцій у повному розмірі.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) до Споживчого товариства "Корд-09" (65045, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Успенська, будинок 115; ) про стягнення 20431,90 грн. задовольнити.

2. Стягнути зі Споживчого товариства "Корд-09" (65045, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Успенська, будинок 115; ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ) 16000,00 грн. основного боргу, 1722,80 грн. пені, 973,08 грн. трьох відсотків річних, 1317,80 грн. інфляційних втрат, 418,22 грн. збитків, 2270,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 02 серпня 2021р. Повний текст рішення складений та підписаний 12 серпня 2021 р.

Суддя Р.В. Волков