ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" серпня 2021 р. Справа № 911/561/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі", 84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Комерційна, 8

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкомплект", 08004, Київська область, Макарівський район, село Калинівка, вулиця Київська, 43/2

про стягнення 446 462,98 грн штрафних санкцій за договором про закупівлю товару № 1087-ВС від 20.03.2019

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: Дем`яненко О.І. (свідоцтво серія ДН № 5073 від 27.06.2018, дов. № 326/2021 від 21.12.2020);

від відповідача: не з`явився.

суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" про стягнення 446 462,98 грн, з яких: 348 799,20 грн штраф за прострочення поставки товару та 97633,78 грн неустойка за порушення строку поставки товару понад десять днів за договором про закупівлю товару № 1087-ВС від 20.03.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасної поставки товару.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; цією ж ухвалою встановлено строки для виконання сторонами процесуальних дій.

Ухвалою суду від 08.04.2021 продовжено за відповідним клопотанням відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву до 19.04.2021.

20 квітня 2021 року через канцелярію господарського суду від відповідача надійшов відзив б/н від 19.04.2021 на позовну заяву (згідно довідки Укрпошти дата оформлення відправлення: 19.04.2021), відповідно відзив подано в строк визначений ухвалою суду.

У відзиві відповідач не визнає позовні вимоги в заявленій позивачем сумі та вважає, що прострочення поставки склало 22 календарних дні (з 02.07.2019 по 23.07.2019), а не як вважає позивач 24 календарних дні; згідно розрахунку відповідача, останній визнає обґрунтованою суму пені у розмірі 83 711,76 грн; відповідач вважає, що умови договору № 1087-ВС про закупівлю товару від 20.03.2019 несправедливі, а Товариство було позбавлено можливості вносити зміни до умов вказаного договору, оскільки останній укладено за результатами тендеру; відповідач, як на підставу прострочення поставки товару (автопідйомників) позивачу посилається на форс-мажорні обставини, які виникли у компанії-постачальника підіймального обладнання, що було замовлено відповідачем згідно Контракту № 4/2019 від 11.02.2019; відповідач вказує, що позивачем було здійснено остаточну оплату товару з простроченням. У відзиві відповідач посилаючись на положення частини першої статті 233 Господарського кодексу України просить зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені) на 90%.

05 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача наведених у відзиві та зазначає, що відповідач повинен був враховувати ризики підприємницької діяльності, зважаючи на те, що для учасників тендерних закупівель текст договору є доступним для ознайомлення; стосовно зменшення штрафних санкцій позивач категорично заперечує та вважає, що відповідач не має виключних підстав, які слугують такому зменшенню.

02 червня 2021 року від відповідача надійшло клопотання б/н від 02.06.2021, яким було долучено до матеріалів справи пакет документів, що, на думку відповідача, підтверджують виключність обставин, що призвели до прострочення поставки продукції за договором.

24 червня 2021 року через систему "Електронний суд" позивачем було надіслано додаткові пояснення по справі, ті ж самі пояснення надійшли від позивача і на електронну адресу суду.

Розгляд справи неодноразово відкладався за заявленими сторонами клопотаннями.

Судові засідання 08.04.2021 та 12.08.2021 проводились в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференц-прийому "EasyCon".

Судове засідання 03.06.2021 з технічних причин, які не залежали від суду, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференц-прийому "EasyCon" не відбулось, про що вказано в протоколі судового засідання від 03.06.2021.

12 серпня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання; присутній в судовому засіданні в режимі відео конференції, представник позивача, заперечив проти задоволення клопотання відповідача; суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні, у зв`язку з чим клопотання відповідача про відкладення розгляду справи протокольною ухвалою суд залишив без задоволення.

В судовому засіданні 12.08.2021 судом було оглянуто оригінали документів, доданих до позовної заяви, які були надіслані позивачем за допомогою поштового зв`язку супровідним листом від 25.05.2021 № 27-В/ПИР та за результатами судового засідання судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Як зазначається сторонами, за результатами визнання переможця у тендерній закупівлі, яка проводилася на внутрішньому електронному торговому майданчику ДТЕК, 20.03.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" (Постачальник) було укладено договір № 1087-ВС про закупівлю товару.

Згідно з пунктом 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, а покупець прийняти і оплатити такий товар: автопідйомник ТК-G-33092AGP18 (номер та індекс стандартів: ТУ У 29.1-7:2013) у кількості 4 штук, ціна за одиницю без ПДВ 1 453 330,00 грн, загальна вартість без ПДВ 5 813 320,00 грн, загальна вартість разом з ПДВ (20%) 6 975 984,00 грн.

Пунктом 3.2 Договору визначено суму Договору, яка становить 6 975 984,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1 Договору розрахунки здійснюються покупцем у національній валюті України в наступному порядку: аванс 10% вартості товару сплачується покупцем на підставі отриманого рахунку; рахунок надається постачальником протягом 2-х робочих днів з дати вимоги від покупця; остаточний розрахунок у розмірі 90% вартості товару здійснюється покупцем протягом 60 календарних днів з дати поставки відповідного товару та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 5 цього Договору.

Строк поставки товару: протягом 50 календарних днів, після здійснення покупцем авансу згідно пункту 4.1 Договору (пункт 5.1 Договору).

Згідно умов Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар, а постачальник зобов`язаний здійснити поставку товару в строки, встановлені цим Договором (пункти 6.1.1, 6.3.1 Договору).

Відповідно до пункту 7.2 Договору у разі поставки товару з порушенням строку, передбаченого у цьому Договорі, постачальник перед покупцем несе наступну відповідальність:

- у випадку прострочення поставки товару в межах 10 (десяти) календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від суми цього Договору (підпункт 7.2.1);

- у випадку прострочення поставки товару понад 10 (десяти) календарних днів постачальник починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення (підпункт 7.2.2).

Цей Договір набирає чинності з дня його підписання обома сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань (пункт 10.14 Договору).

Відповідно до пункту 12.1 Договору Додаток № 1 Технічні вимоги є невід`ємною частиною Договору.

Позивач вказує, що відповідач, в порушення умов Договору, несвоєчасно здійснив поставку товару, прострочивши її на 24 дні. Так, позивач здійснив попередню оплату у розмірі 10% від вартості товару 10.05.2019, що підтверджується платіжним дорученням № 34401 від 10.05.2019. Враховуючи умови пункту 5.1 Договору кінцева дата поставки товару є 01.07.2019 (з урахуванням, що кінцевий термін поставки припадає на вихідний день). Однак товар постачальником поставлено 24.07.2019, що підтверджується актом приймання-передачі від 24.07.2019.

У зв`язку з неналежним виконанням постачальником умов Договору в частині поставки товару покупцем було нараховано постачальнику штраф за прострочення поставки товару, що становить 348 799,20 грн, та неустойку (починаючи з 11-го календарного дня порушення по 24-й день включно - 14 днів), що становить 97 663,78 грн; всього за порушення зобов`язання штрафні санкції складають 446 462,98 грн.

З метою досудового врегулювання спору покупець направляв постачальнику претензію від 20.08.2020 № 22-В/ПИР з вимогою сплатити штрафні санкції у розмірі 446 462,98 грн, однак відповіді на вказану претензію надано не було, вказані в ній вимоги не виконано.

Вищевказане стало підставою для звернення позивача за захистом порушеного права до суду.

Відповідач у відзиві на позов не визнає позовні вимоги в заявленій позивачем сумі, стверджуючи, що прострочення поставки склало 22 календарних дні, оскільки 01.07.2019 є кінцевою датою поставки та власне день поставки товару 24.07.2019, які до періоду прострочення не зараховуються; отже пеня підлягає нарахуванню згідно умов Договору з 11-го календарного дня прострочення, відлік якого починається з 02.07.2019 та по 23.07.2019 (включно). За розрахунком відповідача сума пені за прострочення поставки товару за договором № 1087-ВС від 20.03.2019 становить 83 711,76 грн, яку відповідач визнає у відзиві.

Разом з тим, відповідач у відзиві зазначив, що у зв`язку з повним виконанням ним господарських зобов`язань за договором, відсутністю збитків у позивача, існування об`єктивних причин, що не залежали від відповідача та стали причиною прострочення поставки товару, відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені), які підлягають стягненню на 90%.

В обґрунтування причин прострочення поставки товару позивачу відповідач вказав, що ним було здійснено замовлення підіймального обладнання у компанії PM OIL&STEEL S.P.A. (Італія), що підтверджується специфікацією № 2 від 20.03.2019 до Контракту № 4/2019 від 11.02.2019. Згідно з умовами специфікації чотири підйомника Oil&Steel SCORPION 1812 CKD KIT повинні були бути виготовлені та передані ТОВ "Техкомплект" в строк до 23.04.2019. Натомість, внаслідок форс-мажорних обставин (пожежа в основному цеху компанії PM OIL&STEEL S.P.A.) замовлене автопідіймальне обладнання було виготовлено із запізненням, що вплинуло на строки виготовлення продукції ТОВ "Техкомплект". Відповідач зазначив, що він звернувся до ТОВ "Юридична інформаційно-аналітична компанія "ЮНІС "РІ ГРУП" для оцінки можливості отримання сертифікату Торгово-промислової палати України або її територіального відділення для звільнення Товариства від відповідальності за прострочення поставки товару за договором № 1087-ВС від 20.03.2019.

Разом з тим, суд зазначає, що на момент розгляду справи № 911/561/21 в суді жодних документів (сертифікату) Торгово-промислової палати України або її територіального відділення до матеріалів справи не долучено.

Серед іншого відповідач зазначає, що обов`язки за договором № 1087-ВС про закупівлю товару від 20.03.2019 ним виконано у повному обсязі, що свідчить про добросовісне виконання умов договору з його боку, відтак, заявлена позивачем сума штрафних санкцій є непомірним тягарем для суб`єкта малого підприємництва, яким є ТОВ "Техкомплект" (копія балансу та звіту про фінансові результати зa 2020 piк додається). Як вбачається зі звіту про фінансові результати сума прибутку підприємства в 2020 році склала всього 1 830 300,00 грн. Стягнення з відповідача штрафних санкцій, що складає четверту частину річного прибутку, призведе до негативних для ТОВ "Техкомплект" наслідків: 1) зрив строків поставки за іншими господарськими договорами, якими передбачена пост-оплата (30-90 календарних днів з моменту поставки товару); 2) суттєві затримки в виплаті заробітної плати працівникам; 3) зупинення виробничих процесів у зв`язку з відсутністю коштів на оплату основних матеріалів, комплектуючих, робочої сили. А тому відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Позивач у відповіді на відзив щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечив. Зокрема вказав, що розмір штрафних санкцій є справедливим, вірно розрахованим на підставі чинного договору, укладеного сторонами в добровільному порядку, та відповідачем не наведено виключних випадків, які б могли стати підставою для такого зменшення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно з частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було виставлено позивачу рахунок-фактуру № 23-Оф від 15.04.2019; позивачем здійснено авансову оплату у розмірі 10% від вартості товару, що підтверджується платіжним дорученням № 34401 від 10.05.2019, в призначенні платежу є посилання на договір № 1087-ВС від 20.03.2019 та рахунок-фактуру № 23-Оф від 15.04.2019.

Судом встановлено, що у відповідності до пункту 5.1 Договору строки поставки товару - протягом 50 календарних днів після здійснення покупцем авансу згідно пункту 4.1 Договору.

Відповідно до викладених умов, та як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, кінцева дата поставки товару згідно умов Договору є 01.07.2019.

Проте, як підтверджується матеріалами справи, поставка обумовленого Договором товару здійснена відповідачем з порушенням встановлених пунктом 5.1 Договору строків, а саме судом встановлено, що фактично товар поставлено 24.07.2019.

Згідно з вимогами частини другої статті 193 Господарського кодексу України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у випадку прострочення поставки товару в межах 10 (десяти) календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від суми цього Договору (підпункт 7.2.1); у випадку прострочення поставки товару понад 10 (десять) календарних днів постачальник починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня сплачує покупцю неустойку у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару або товару, поставленого з порушенням строків, за кожен день прострочення (підпункт 7.2.2).

Згідно абзацу 2 пункту 7.10 Договору сторони домовилися встановити строк позовної давності для вимог про стягнення з постачальника неустойки (штрафу, пені) в три роки.

На підставі пункту 7.2 Договору за порушення термінів виконання зобов`язань позивачем заявлено до стягнення з відповідача 97 663,78 грн пені (нарахованої з 11-го дня прострочення по 24 день; всього 14 днів) та 348 799,20 грн штрафу, що становить 5% від суми товару.

Відповідач заперечив стосовно визначеної позивачем суми пені в заявленому розмірі, обґрунтовуючи тим, що позивачем в період прострочення поставки товару включено кінцевий день для поставки, що є ще днем фактичної поставки товару, тобто 01.07.2019 (кінцевий термін поставки), та 24.07.2019 (фактичний день поставки товару відповідачем).

За розрахунком відповідача сума пені за прострочення поставки товару становить 83 711,76грн (нарахована з 11-го дня прострочення, відлік якого починається з 02.07.2019 по 23 день (включно) - всього 12 днів).

З розрахунків позивача і відповідача вбачається, що при розмір пені взято встановлений в Договорі (0,1%).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання щодо поставки товару мало бути виконано.

Суд погоджується з обґрунтуваннями відповідача; позивачем невірно визначено період прострочення виконання відповідачем зобов`язань з поставки товару, що послугувало невірному розрахунку заявленої до стягнення суми пені.

Перевіривши розрахунок пені, виконаний відповідачем, судом було встановлено, що вказаний розрахунок є обґрунтованим, однак містить арифметичні недоліки, у зв`язку з чим, за допомогою калькулятора штрафів системи "Ліга:Закон" судом було здійснено власний розрахунок:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
697598412.07.2019 - 23.07.2019120.1 %83711.81
Таким чином, загальна сума пені за договором складає 83711,81 грн.

Розрахунок штрафу виконано позивачем арифметично правильно та не суперечить вимогам законодавства.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги є частково обґрунтованими на суму 432 511,01 грн, з яких 83 711,81 грн пеня та 348 799,20 грн штраф.

Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції, а також прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди повинні застосовувати Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010, так п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. За рішенням від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Разом з тим, зважаючи на клопотання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу на 90%, обґрунтоване тяжким фінансовим станом підприємства, те, що стягнення штрафних санкцій у заявленій позивачем сумі призведе до зриву строків поставки товарів за іншими господарськими договорами, затримки виплати заробітної плати працівникам, зупинка виробничих процесів у зв`язку з відсутністю коштів на оплату основних матеріалів, комплектуючих, та проти задоволення якого виступав позивач, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак законодавець передбачив можливість незастосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013, з мотивувальної частини рішення якого вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При зменшенні розміру неустойки суд, врахував поведінку відповідача, зокрема незначне порушення строків поставки товару, а також те, що поставка здійснена у повному обсязі.

Водночас, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів заподіяння збитків позивачу внаслідок прострочення з боку відповідача.

За наведених обставин, враховуючи, що зменшення розміру заявлених до стягнення пені та штрафу є правом суду, виходячи з інтересів сторін, приймаючи до уваги майновий стан обох сторін, виконання відповідачем зобов`язання у повному обсязі, господарський суд вважає за можливе скористатись своїм правом на зменшення розміру санкцій.

Однак, зменшення штрафних санкцій ( штрафу та пені) на 90% , на думку суду, є значним та нівелює суть відповідальності за порушення зобов`язання.

Оцінивши в сукупності доводи позивача та відповідача, а також обставини розрахунку пені, яка була перерахована судом, і періоди прострочення, суд вважає за можливе зменшити лише заявлену до стягнення суму штрафу на 50%.

З підстав викладеного господарський суд згідно клопотання відповідача зменшує штраф на 50%, тобто до 174 399,60 грн.

При цьому судом взято до уваги приписи підпункту 9.4. пункту 9 постанови ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 про те, що у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 258 111,41 грн, з яких: 83 711,81 грн пеня та 174 399,60 грн штраф. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Разом з тим, згідно пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи здійснений перерахунок заявленої до стягнення суми пені (в бік зменшення), витрати по сплаті судового збору у сумі 6 487,67 грн відповідно до вказаних положень покладаються на відповідача.

Поряд із зазначеним, судом враховано, що позивачем у судовому засіданні 12.08.2021 заявлено, що докази на підтвердження понесених судових витрат на правничу (правову) допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, у зв`язку з чим, з урахуванням положень частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що розгляд, станом на дату даного судового засідання, питання відносно відшкодування витрат на правничу допомогу було б передчасним.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 238 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техкомплект" (08004, Київська область, Макарівський район, село Калинівка, вулиця Київська, 43/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Високовольтні мережі" (84302, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Комерційна, 8, ) 258 111 (двісті п`ятдесят вісім тисяч сто одинадцять) грн 41 коп., з яких: 83 711,81 грн пеня та 174 399,60 грн штраф, а також 3 871 (три тисячі вісімсот сімдесят одну) грн 67 коп. судового збору.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 18.08.2021