ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021 справа № 914/1249/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Гроут, м. Харків

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Авенмор, м. Львів

про стягнення 594 377, 24 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: Кіншов Д.С. - представник

від відповідача: не з`явився.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа № 914/1249/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Гроут до Товариства з обмеженою відповідальністю Авенмор про стягнення 594 377, 24 грн.

Ухвалою від 12.05.2021 було відкрито провадження у справі № 914/1249/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 07.06.2021. Ухвалою суду від 07.06.2021 підготовче засідання відкладено на 24.06.2021. Ухвалою суду від 24.06.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та підготовче судове засідання відкладено на 02.08.2021. Ухвалою суду від 02.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 16.08.2021.

Представник позивача у судове засідання 16.08.2021 з`явився, подав клопотання про долучення додаткових доказів та повідомив про сплату відповідачем частини суми основного боргу в розмірі 50 000, 00 грн. В решті позовні вимоги підтримав та просить їх задоволити.

Представник відповідача у судове засідання 16.08.2021 не з`явився, в черговий раз на електронну адресу суду без застосування електронного цифрового підпису подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю адвоката відповідача в іншому судовому засіданні (суду не представлено жодних доказів, що підтверджують особу адвоката, що представляє відповідача, його повноваження, а також його участь в іншому судовому засіданні).

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 16.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Товариство з обмеженою відповідальністю Гроут (надалі позивач, постачальник) звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Авенмор (надалі відповідач, покупець) про стягнення 594 377, 24 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на укладений між сторонами у справі договір поставки від 29.07.2020 № 29/07/2020 (надалі договір). Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю (передавати у власність) визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати названий товар та оплачувати його.

Керуючись умовами договору поставки позивач отримав від відповідача замовлення щодо поставки товару. Замовлення відповідачем здійснювалося в усній формі, що не заборонено договором.

Після отримання замовлення, позивачем сформовано рахунок на оплату від 29.07.2020 № 976, де відображено загальну кількість найменувань товару - 42 шт. на загальну суму - 550 239, 18 грн разом із ПДВ.

Після підписання вищенаведених документів, відбулася передача товару у власність покупця, шляхом передачі цього товару перевізнику. Підтвердженням цього є видаткова накладна від 29 липня 2020 № 916, де відображено загальну кількість найменувань товару 42 шт. на загальну суму - 550 239, 18 грн разом із ПДВ та товарно-транспортна накладна від 29 липня 2020 № Р916.

В порушення умов договору, після прийняття товару, відповідачем не було здійснено жодної оплати за поставлений товар відповідно до видаткової накладної від 29 липня 2020 № 916 та товарно-транспортної накладної від 29 липня 2020№ Р916, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 550 239, 18 грн.

12.02.2020 позивач на адресу відповідача надіслав претензію в якій просив останнього сплатити заборгованість у розмірі 586 073, 25 грн, де 550 239, 18 грн основна сума боргу, 26 898, 65 грн - інфляційне збільшення та 8 935,42 грн - штрафні санкції. Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

На підставі зазначеного, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач звернувся з цим позовом до суду про стягнення 550 239, 18 грн заборгованості та нарахованих на суму боргу 3% річних в сумі 11 468, 03 грн, інфляційних втрат в розмірі 32 670, 03 грн.

В процесі розгляду справи позивач повідомив суду про часткову оплату відповідачем суми основного боргу в розмірі 50 000, 00 грн, у зв`язку із чим позивач не наполягає на задоволенні позовних вимог в частині стягнення зазначеної суми. В решті позовні вимоги позивач підтримав та просив їх задоволити.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву від 03.06.2021, що надісланий відповідачем на електронну адресу суду без застосування електронного цифрового підпису, відповідач позовні вимоги заперечив з мотивів, що в укладеному сторонами договорі не зазначені дата оплати за отриманий товар або кінцевий термін розрахунків, у зв`язку з чим позивачем неправомірно нараховані інфляційні та відсотки річних за несвоєчасну оплату товару.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких мотивів.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що між сторонами у справі був укладений договір поставки від 29.07.2020 № 29/07/2020.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю (передавати у власність) визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати названий товар та оплачувати його.

Згідно з п. 1.2. договору, найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна за одиницю товару визначаються у рахунках фактурах та остаточно узгоджуються сторонами у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено що поставка здійснюється на підставі отриманого постачальником замовлення. Замовлення виконується переважно у письмовій формі. Допускається оформлення замовлення шляхом факсимільного зв`язку та електронною поштою.

Відповідно до п. 2.2. договору, на підставі отриманого замовлення постачальник надає покупцю для погодження рахунок - фактуру, в якій вказує товарну номенклатуру, кількість, ціну та загальну вартість товару. Рахунок - фактура оформляється переважно в письмовій формі. Допускається оформлення рахунку - фактури шляхом факсимільного зв`язку та електронною поштою.

Згідно з п. 2.4. договору, товар переходить у власність покупця з моменту передачі товару постачальником перевізнику. Оплата послуг перевізника здійснюється по домовленості сторін або покупцем, або постачальником. З моменту передачі товару перевізнику обов`язки постачальника перед покупцем вважаються виконаними в повному обсязі та належним чином. Доказом передачі постачальником товару перевізнику є квитанція, декларація або інший документ, що засвідчує передачу товару перевізнику.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктами 3.1. - 3.3. договору передбачено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами постачальника, що діють на момент чергової поставки та зазначені у рахунку - фактурі. Остаточна ціна договору визначається виходячи з цін на товари та послуги, асортименту та загальної кількості товарів, що надаються у відповідності з умовами договору. Оплата за товар здійснюється в безготівковій формі.

Позивач отримав від відповідача замовлення щодо поставки товару. Замовлення відповідачем здійснювалося в усній формі, що не заборонено договором.

Після отримання замовлення, позивачем сформовано рахунок на оплату від 29 липня 2020 № 976, де відображено загальну кількість найменувань товару - 42 шт. на загальну суму - 550 239, 18 грн разом із ПДВ.

Після підписання вищенаведених документів, відбулася передача товару у власність покупця, шляхом передачі цього товару перевізнику (відповідачу). Підтвердженням цього є видаткова накладна від 29 липня 2020 № 916, де відображено загальну кількість найменувань товару 42 шт. на загальну суму - 550 239, 18 грн разом із ПДВ та товарно-транспортна накладна від 29 липня 2020 № Р916.

В порушення умов договору, після прийняття товару, відповідачем не було здійснено жодної оплати за поставлений товар відповідно до видаткової накладної від 29 липня 2020 № 916 та товарно -транспортної накладної від 29 липня 2020 № Р916, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 550 239, 18 грн.

12.02.2021 позивач на адресу відповідача надіслав претензію в якій просив останнього сплатити заборгованість у розмірі 586 073, 25 грн, де 550 239, 18 грн основна сума боргу, 26 898, 65 грн інфляційне збільшення та 8 935,42 грн штрафні санкції. Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції, однак відповідач доводів позовної заяви щодо наявності боргу не спростував, доказів повної оплати заборгованості не представив.

Суд зазначає, що наведеними обставинами справи та наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на суму 550 239, 18 грн. Відповідачем не представлено жодних заперечень щодо отримання вказаного товару чи доказів висловлення претензій з приводу якості, кількості чи ціни поставленого позивачем товару. А здійснена відповідачем часткова оплата за товар додатково підтверджує належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором щодо поставки товару.

Господарський суд закриває провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи представлені суду докази часткового погашення відповідачем суми основного боргу, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення 50 000, 00 грн заборгованості, яка була сплачена відповідачем після подачі позову до суду на підставі платіжного доручення від 16.07.2021 № 639.

Щодо решти суми основного боргу в розмірі 500 239, 18 грн, суд, виходячи із представлених позивачем доказів, вважає позовну вимогу в цій частині обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

З приводу стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення з відповідача 32 670, 03 грн інфляційних втрат та 11 468, 03 грн 3 % річних.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 зазначеної Постанови).

Перевіривши проведений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, що здійснений з урахуванням приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України, суд вважає його вірним, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача повністю, з урахуванням приписів ч.3 ст. 130 ГПК України про те, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 50 000, 00 грн закрити у зв`язку із відсутністю предмета спору.

2. Позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авенмор» (79034, Львівська область, м. Львів, вул. Навроцького, буд. 1, офіс 505, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Гроут (61108, Харківська область, м. Харків, вул. Академіка Синельникова, буд. 5, квартира 22, ) суму в розмірі 553 292, 90 грн, з яких:

- 500 239, 18 грн основного боргу;

- 11 468, 03 грн - 3 % річних;

- 32 670, 03 грн інфляційних втрат;

- 8 915, 66 грн - судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 19 серпня 2021 року.

Суддя П.Т. Манюк