ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.07.2021 Справа № 905/952/21

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Блохіна Ю.В.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Барс".

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Металургійний комбінат "Азовсталь".

Про стягнення 110332,16 грн.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Барс" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - відповідач) про стягнення 110332,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №19-11К від 01.04.2019 щодо своєчасної оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим просить суд стягнути 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 31.05.2021 вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Учасники розгляду справи були повідомлені належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

14.06.2021 до суду надійшли заперечення на позов, в яких представник відповідача просить суд залишити позовну заяву без розгляду на підставі того, що вказана позовна заява повинна розглядатись в постійно діючому регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група", оскільки сторонами в п. 17.1 договору було включено відповідне третейське застереження.

22.06.2021 до суду надійшла заява в якій, представник відповідача просить суд стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3485,32 грн.

23.06.2021 надійшли пояснення, за змістом яких позивач зазначає, що за змістом п.17.1 договору, спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10000 доларів США за основною сумою зобов`язань вирішуються в постійно діючому регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група". В той же час, предметом розгляду справи №905/952/21 є стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Основна сума заборгованості була предметом розгляду господарської справи №905/1996/20 та була стягнута.

30.06.2021 від позивача надійшла заява про збільшення розміру грошових вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 90830,05 грн, 3% річних у розмірі 19502,11 грн та пеню у розмірі 170096,65 грн.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.3 ст. 252 ГПК України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог подана в межах строку визначеного ГПК України, суд приймає до розгляду вказану заяву та продовжує розгляд справи з урахуванням цієї викладених в цій заяві обставин.

Приймаючи до уваги, що ціна позову після прийняття судом заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог становить 280428,81 грн, тобто більше 10000 доларів США (суми, яка погоджена сторонами в п.17.1 договору) суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

09.07.2021 надійшли письмові пояснення в яких представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про прострочення відповідачем на момент звернення до суду в межах справи №905/1996/20 грошових зобов`язань за договором підряду №2015/62 ск від 14.01.2015 у розмірі 1141903,2 грн, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені. Також, відповідачем зазначено, що пеня, інфляція та 3% річних є спеціальними санкціями та не можуть бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності, а отже необхідно виключити з наданого позивачем розрахунку пені, інфляції та 3% річних сум ПДВ. Крім того, відповідач просив застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені.

Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

14.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Металургійний комбінат "Азовсталь" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Барс" (далі - підрядник) було укладено договір підряду № 2015/62ск (далі-договір), відповідно до п. 1.1 якого, підрядник зобов`язується власними та/або залученими силами за завданням замовника відповідно до умов даного договору виконати роботи, передбачені графіком проведення ремонтів на ПАТ "МК "Азовсталь", договірними цінами та/або заявками замовника.

Згідно з п.2.1 договору, вартість, вид та обсяг усіх робіт, які виконуються за договором, визначаються договірними цінами, які містять посилання на даний договір та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 4.1.1 договору, розрахунок за виконані роботи у розмірі вартості виконаних робіт здійснюється замовником після підписання двостороннього акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок підрядника, вказаний у даному договорі, протягом 45 (сорока п`яти) банківських днів з дати акцепту рахунку підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт. Рахунок надається підрядником не пізніше 2-го числа місяця, наступного за місяцем виконання робіт.

Згідно п. 9.1 договору, здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно або за фактом виконання робіт згідно оформлених актів приймання виконаних робіт (акт форми КБ-2в). Приймання робіт згідно акту за формою КБ-2в не є попереднім прийманням окремих етапів робіт та не має наслідком перехід ризиків знищення та пошкодження робіт на замовника.

За результатами виконаних робіт підрядник зобов`язаний щомісяця не пізніше 23 числа кожного звітного місяця передати замовнику оформлені акти за формою КБ-2в, а замовник зобов`язаний протягом п`яти днів, з моменту підписання акту, розглянути його та у випадку відсутності зауважень підписати, після чого передати його (акт) підряднику (п. 9.3 договору).

Відповідно до п.16.2 договору, у випадку порушення замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених даним договором, він сплачує підряднику пеню в розмірі 0,5% від вартості виконаних, але не оплачених робіт за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з п.18.1 договору, існуючий договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, а в частині гарантійних зобов`язань та санкцій за їх порушення до спливу гарантійного строку.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору №2015/62ск від 14.01.2015 щодо своєчасної оплати за виконані роботи, позивач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.02.2021 у справі №905/1996/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.04.2021, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 1141903,20 грн, 3% річних в сумі 89463,62 грн, інфляційні втрати в сумі 143214,53 грн, судовий збір в сумі 20618,72 грн (а.с.22-39).

За змістом ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи зі змісту рішення суду у справі №905/1996/20, на користь позивача інфляційні втрати були стягнуті за період квітень 2018 року липень 2020 року, 3% річних з 07.03.2018 по 15.10.2020.

Вказане рішення було виконано у повному обсязі 12.05.2021, що підтверджується відомостями із заключної виписки АТ "КБ" "ПриватБанк" за період з 12.05.2021 по 31.05.2021 (а.с.21).

Предметом справи №905/952/21 є стягнення: інфляційних втрат у розмірі 90830,05 грн за період з 01.09.2020 по 01.05.2021; 3% річних у розмірі 19502,11 грн за період з 16.10.2020 по 11.05.2021; пені за період з 07.03.2018 по 12.08.2018 в сумі 170096,65 грн. Зазначені суми були нараховані на основну заборгованість - 1141903,20 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Відтак, виходячи зі змісту вказаної статті три проценти річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №906/1283/16.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З урахуванням викладеного, позивач має право стягувати в судовому порядку суми інфляційних нарахувань та процентів річних до моменту повного виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням вищенаведеного, здійснивши розрахунки за вказані вище періоди відповідних нарахувань, суд дійшов висновку про задоволення вимог у цій частині повністю.

Крім того, позивачем до стягнення заявлена пеня в сумі 170096,65 грн, яка нарахована за період з 07.03.2018 по 12.08.2018 (з дати виникнення простроченої заборгованості, яка була встановлена рішенням суду у справі №905/1996/20).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Сторони в п.16.2 договору погодили, що у випадку порушення замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених даним договором, він сплатить підряднику пеню у розмірі 0,5% від вартості виконаних, але не оплачених робіт за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши заявлений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки.

За приписами ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом ч.1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Враховуючи, що відповідно до поштового штемпелю на конверті позивач 29.06.2021 звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій була заявлена вимога про стягнення пені, позовна давність щодо вимоги про стягнення пені за період з 07.03.2018 по 12.08.2018 сплила.

Документів на підтвердження переривання перебігу позовної давності позивачем не надано.

Згідно з ч.3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких підстав суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог у цій частині.

Щодо стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як було зазначено вище, позовні вимоги в цій справі суд задовольняє частково. Суд відмовляє в задоволенні вимог щодо стягнення пені, у зв`язку із застосування позовної давності за заявою відповідача.

Виходячи з приписів ч.3,4 ст. 267 ЦК України, відмова в позові внаслідок пропуску позовної давності можлива лише у разі наявності відповідної заяви сторони у спорі, яка була зроблена до винесення судом рішення у справі.

Таким чином, реалізація вказаного права повністю залежить від волевиявлення відповідача.

Враховуючи, що розмір нарахованої позивачем пені судом визнаний обґрунтованим, в задоволенні цієї вимоги відмовлено внаслідок застосування позовної давності за заявою відповідача, суд дійшов висновку, що дії позивача щодо звернення до суду з позовом в цій частині не можуть вважатись безпідставними.

Таким чином, витрати відповідача на професійну правничу допомогу в цій частині не можуть бути покладені на позивача.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони, витрати з оплати судового збору, згідно з ч.9 ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (87501, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Лепорського, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 00191158) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс" (87502, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Пашковського, 4, ідентифікаційний код юридичної особи 31317617) 3% річних 19502 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дві) грн 11 коп., інфляційні втрати в розмірі 90830 (дев`яносто тисяч вісімсот тридцять) грн 05 коп. та витрати з оплати судового збору в розмірі 4206 (чотири тисячі двісті шість) грн. 43 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст.257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.08.2021.

Суддя О.В. Говорун