номер провадження справи 17/45/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2021 Справа № 908/871/21

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді Корсуна В.Л.

при секретарі судового засідання Шульгіній А.А.

розглянувши матеріали справи № 908/871/21

за позовною заявою: акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", 49602, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 108

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "МОКРЯНСЬКИЙ КАМ`ЯНИЙ КАР`ЄР № 3", 69013, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Загорська, буд. 15

про стягнення 22 350,00 грн.

У засіданні приймали участь:

від позивача: Федоряка О.О., довіреність від 16.06.21 реєстр. № 413

від відповідача: Ємельянова О.О., ордер серії ЗП № 008939 від 27.01.21

СУТЬ СПОРУ:

01.04.21 до господарського суду Запорізької області від акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця") надійшла позовна заява за вих. від 25.03.21 про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "МОКРЯНСЬКИЙ КАМ`ЯНИЙ КАР`ЄР № 3" (надалі ТОВ "МОКРЯНСЬКИЙ КК № 3") - 22 350,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ч. 5 ст. 307 ГК України, ст.ст. 6, 23, 24, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, Правилами перевезення вантажів, а також невірним зазначенням відповідачем в накладній № 47390661 (вагон № 66177775) маси вантажу, що встановлено комерційним актом від 27.10.20 № 450003/636. У зв`язку з виявленим порушенням, позивач, враховуючи положення ст. ст. 24, 118, 122 Статуту залізниць України, нарахував та просить стягнути з відповідача 22 350,00 грн. штрафу (п`ятикратний розмір провізної плати за всю відстань перевезення).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 908/871/21 між суддями, 01.04.21 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 06.04.21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/871/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (без виклику) учасників справи.

23.04.21 через канцелярію суду відповідачем подано:

- відзив за вих. від 21.04.21 № 377 на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі;

- клопотання за вих. від 21.04.21 № 378 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

11.05.21 від позивача надійшла відповідь на відзив за вих. від 06.05.21 № 13-04/305.

Ухвалою від 12.05.21 судом задоволено клопотання відповідача за вих. від 21.04.21 № 378 про розгляд справи № 908/871/21 у порядку загального позовного провадження. Суд перейшов до розгляду справи № 908/871/21 за правилами загального позовного провадження, починаючи зі стадії підготовчого провадження. Підготовче засідання призначено на 02.06.21 об 10:00 год. 20.05.21 відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 02.06.21 судом прийнято до розгляду відзив від 21.04.21 вих. № 377 на позовну заяву з додатками, відповідь на відзив від 06.05.21 № 13-04/305 та заперечення від 19.05.21 вих. № 488 на відповідь на відзив. Додатки надані до відповіді на відзив в якості доказів по справі, а саме комерційний акт від 27.10.20 № 450003/636/2 судом не прийнято до розгляду (залишено без розгляду) у відповідності до ч. 2, ч. 8 ст. 80 та ч. 2 ст. 118 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

У підготовчих засіданнях 02.06.21 та 08.06.21 судом оголошувалась перерва на 08.06.21 та на 08.07.21 відповідно.

08.06.21 позивачем до суду подано пояснення від 07.06.21 №13-04/387 разом із доказами по справі.

01.07.21 відповідачем до суду подано пояснення від 01.07.21 вих. № 537.

У підготовчому засіданні 08.07.21 судом прийнято до розгляду пояснення позивача від 07.06.21 вих. №13-04/387 та пояснення відповідача від 01.07.21 вих. № 537. Докази по справі надані позивачем разом з поясненнями від 07.06.21 №13-04/387 судом не прийнято до розгляду (залишено без розгляду) на підставі ч. 2 ст. 118 ГПК України, як такі що подані з порушенням процесуального строку визначеного ч. 2 та ч. 8 ст. 80 ГПК України.

В судовому засіданні 08.07.21 суд з`ясувавши думку представників сторін закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи № 908/871/21 по суті у судовому засіданні 08.07.21.

Крім того, в судовому засіданні 08.07.21 судом оголошувалась перерва на 04.08.21.

В судовому засіданні 04.08.21 судом залишено без розгляду клопотання за вих. від 16.07.21 № 13-04/467.

В засіданні 04.08.21, на підставі ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін повідомлено про дату виготовлення рішення у повному обсязі.

Розгляд справи здійснювався із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою комплексу «Акорд».

Позивач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях підтримав вимоги з підстав викладених у позовній заяві за вих. від 25.03.21, у відповіді за вих. від 06.05.21 № 13-04/305 на відзив на позовну заяву та у поясненнях за вих. від 07.06.21 № 13-04/387. Просив суд стягнути з ТОВ "МОКРЯНСЬКИЙ КК № 3" штраф за невірно зазначену в накладній масу вантажу в розмірі 22 350,00 грн.

Відповідач, в особі уповноваженого представника, в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві за вих. від 21.04.21 № 377, у запереченні за вих. від 19.05.21 № 488 та у поясненнях за вих. від 01.07.21 № 537. Просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "МОКРЯНСЬКИЙ КАМ`ЯНИЙ КАР`ЄР № 3" (вантажовідправник) зі станції відправлення Ростуща Придніпровської залізниці, відповідно до залізничної накладної № 47390661 від 25.10.20, оформлено перевезення вантажу щебінь гранітний фракції 5 х 10 насипом масою 68 200 кг, вагон № 66177775, тара 22 300 кг, до станції призначення Придонецька Донецької залізниці, вантажоодержувач ТОВ "Северодонецький АБЗ".

27.10.20 на проміжній станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, у присутності осіб: Заст.ДС ОСОБА_1, пр-здавальник: ОСОБА_2, АРВ ОСОБА_3 складено комерційний акт загальної форми від 27.10.20 № 450003/636 (форма ГУ-22), який стосується перевезення вантажу у вагоні № 66177775, найменування вантажу щебень 5 х 10, станція відправлення - Ростуща Придніпровської залізниці, станція призначення - Придонецька Донецької залізниці, накладна № 47390661 від 25.10.20.

За змістом комерційного акту загальної форми від 27.10.20 № 450003/636 (дослівно):

«Результати перевірки:

Розділ Б. Зазначено в перевізних документах:

Нетто: насипом щебень 5 х 10 загальною масою 68 200 кг.;

Тара: насипом щебень 5 х 10 загальною масою 22 300 кг.

Розділ В. Насправді виявилось:

Брутто: насипом щебень 5 х 10 загальною масою 88 950 кг.;

Тара: насипом щебень 5 х 10 загальною масою 22 300 кг.;

Нетто: насипом щебень 5 х 10 загальною масою 66 650 кг.

Розділ Г. Опис пошкодження*

Розділ Д. 27.10.20р проводилось контрольне переваження вагону № 66177775, що прибув за відправкою, вказаною на звороті цього акту. За документом значиться вантаж «Щебень гранітний, фракція 5 х 10», насипом, вага брутто - не вказана, тара 22 300 кг, вага нетто - 68 200 кг.

Розділ Д. Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку

При переваженні вагону в статичному режимі у присутності заст. ДС ОСОБА_1, АРВ ОСОБА_3, прийомоздавальника ОСОБА_2, на справних вагонних 150тн електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузолзаводський № 032, що пройшли держповірку 30.09.2020р виявилось: вага брутто - 88 950 кг, тара за документом - 22 300 кгн, вага нетто - 66 650 кг, що менш ваги, вказаної в документі на 1 550 кг. Навантаження вантажу нерівномірне, па горбоподібне, нижче бортів на 1,5-1,7м, без поглиблень. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношені вагон справний. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася. Зав. вантажним двором за штатним розкладом немає.» .

Наведене у розділі Д зазначеного комерційного акту засвідчено підписами заст. ДС ОСОБА_1 , Пр.-здавальник ОСОБА_2 та АРВ ОСОБА_3 .

По прибуттю вагону № 66177775 на станцію призначення Придонецька Донецької залізниці у розділі Є комерційного акту ("Відмітка станції призначення про стан вантажу, який прибув з актом попутної станції") відсутні будь-які відмітки.

У відповідності до акту загальної форми (ф. ГУ-23) від 27.10.20 № 1494, комісією у складі заст. ДС ОСОБА_1 , Пр.-здавальник ОСОБА_2 та АРВ ОСОБА_3 , була проведена перевірка маси вантажу у вагоні. Фактична маса брутто вагона склала 88 950 кг, тара вагона з ПД 22 300 кг. Маса вантажу нетто за ПД 68 200 кг. Фактична маса вантажу нетто 66 650 кг, що менше документу на 1 550 кг. Навантаження нерівномірне, па горбоподібне, нижче бортів на 1,5-1,7 м., без поглиблень. Вагон затриманий.

Оцінивши наявні у матеріалах справи документи (докази), заслухавши представників сторін суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2).

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1). У разі посилання учасника справи на невчинення ін. учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 2). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3).

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2).

Згідно із ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1). Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ч. 2).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1). Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2).

У відповідності до вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2). Суд надає оцінку (ч. 3) як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України (ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань (ст. 307 ГК України).

Аналогічні положення містить ст. 908 Цивільного кодексу України (ЦК України).

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

Приписами ст. 920 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт", законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України «Про транспорт», «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статутом залізниць України, який затв. постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457, визначено обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту).

У відповідності до ст. 3 Статуту, дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії). Перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями, що будуються, до здавання їх у постійну експлуатацію здійснюється згідно з порядком, який визначають власник або орган управління будівництва та відповідна залізниця за погодженням з Держнаглядохоронпраці.

Стаття 5 Статуту залізниць України відносить до компетенції Міністерства транспорту України затвердження нормативних документів на підставі цього Статуту, які є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення; Правила перевезення вантажів (Правила) - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів.

За правилами ст.ст. 23, 24, 37 Статуту залізниць України, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, яка визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній. При цьому, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. А залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ст. 52 Статуту залізниць України, на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644 затверджено Правила оформлення перевізних документів (далі - Правила оформлення перевізних документів).

Згідно з п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів (у відповідній редакції), на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил.

Положеннями п. 1.2. Правил оформлення перевізних документів визначено, що накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем. Для підтвердження приймання вантажу до перевезення один примірник накладної в паперовому вигляді з присвоєним їй номером і датою приймання вантажу надається відправнику. Порядок підтвердження приймання вантажу до перевезення за електронною накладною (із накладенням ЕЦП) визначається договором між вантажовласником і залізницею. Накладна заповнюється відправником із застосуванням автоматизованих систем залізничного транспорту України або програмних засобів, здатних забезпечити роботу з електронними перевізними документами згідно з установленим форматом, та у разі її оформлення в паперовому вигляді роздруковується на бланку, виготовленому на білому папері формату А4 у трьох примірниках, один із яких після оформлення приймання вантажу до перевезення станцією відправлення видається відправникові вантажу та є квитанцією для приймання вантажу до перевезення, другий і третій передаються з вантажем на станцію призначення. …. Накладна у паперовому вигляді є відображенням її електронної копії, яка обов`язково надається на станцію відправлення одночасно з накладною у паперовому вигляді. Накладна в електронному вигляді (далі - електронна накладна) складається у формі електронної реєстрації даних, які можуть бути трансформовані у письмовий запис. Засоби, що використовуються для реєстрації та обробки даних, повинні відповідати вимогам законодавства. Порядок обміну електронною накладною між відправником та залізницею, а також залізницею та одержувачем зазначається в договорі між вантажовласником і залізницею. У разі внесення змін до електронної накладної попередні дані зберігаються. Заповнення накладної здійснюється відправником, залізницею, одержувачем згідно з поясненнями, наведеними у додатку 3 до цих Правил.

Обов`язок відправника зазначати у накладній відповідні реквізити, в т.ч. масу вантажу, установлено п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів та додатком 3 до цих Правил. Так, вантажовідправником заповнюється, зокрема, графа 20 накладної "найменування вантажу", графа 24, де зазначається маса вантажу визначена відправником у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом). У графі 26 накладної зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/ відправником). У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення (п. 2.3. Правил оформлення перевізних документів).

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2% (абз. 2 п. 2.6 Правил оформлення перевізних документів).

Згідно з п. 3.1 Правил оформлення перевізних документів, станція відправлення заповнює накладну згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі оформлення накладної в електронному вигляді відомості зазначаються в ній відповідними текстами та кодами. Механізм кодування інформації в накладній та присвоєння номера відправки встановлюються Укрзалізницею.

Станція відправлення зазначає у графі 54 "Ідентифікація відправки" код залізниці та станції відправлення, номер накладної (відправки) (п. 3.2. Правил оформлення перевізних документів).

Пунктами 4.1., 4.2., 4.3., 5.1 Правил оформлення перевізних документів визначено, що заповнення накладної під час перевезення та на станції призначення здійснюється згідно з додатком 3 до цих Правил (п.4.1, п. 5.1.). Під час перевезення передбачені цими Правилами відмітки зазначаються у графі 49 "Відмітки залізниці" (п.4.2). У разі складання під час перевезення акта в графі 49 "Відмітки залізниці" зазначаються його номер і коротко причина, з якої його складено (наприклад, "про нестачу ___ місць", "про нестачу маси ____ кг", "про відсутність пломб" тощо) (п. 4.3.). За наявності в договорі між залізницею і вантажоодержувачем положень про електронний обмін документами на вантаж, що прибув за електронною накладною (із накладенням ЕЦП), одержувачу надається накладна в електронному вигляді у порядку, визначеному договором. За відсутності таких положень у договорі одержувачу видається накладна у паперовому вигляді, роздрукована на підставі електронної накладної та засвідчена календарним штемпелем стації призначення (п.5.1).

Якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача, з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт (п.5.5 Правил оформлення перевізних документів).

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Аналогічну норму містить ст. 129 Статуту залізниць України, відповідно до якої обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

За правилами зазначеної ст. 129, комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.02 № 334 (далі Правила складання актів).

Згідно з абз. 1 п. 1 Правил складання актів, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затв. наказом Мінтрансу від 25.02.99 № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458).

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У тих випадках, коли різниця у масі вантажу, визначеній на станції відправлення, порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення його маси нетто, комерційний акт не складається, а оформлення видачі вантажу провадиться у порядку, передбаченому Правилами видачі вантажів, затвердженими наказом Мінтрансу від 21.11.00 № 644 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 862/5083 (далі - Правила видачі вантажів).

Пунктом 3 Правил складання актів закріплено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу. Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів (п. 8. Правил складання актів).

Згідно з приписами п. 9 Правил складання актів, у комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена не збереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення не збереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини не збереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. … Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Положеннями п. 10 Правил складання актів закріплено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Відповідно до п. 12 Правил складання актів, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі "Є" комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: "Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено". Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається. При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Судом в рамках цієї господарської справи встановлено, що в розділі "Є" комерційного акта попутної станції від 27.10.20 № 450003/636 не виявлено відмітки, що передбачена п. 12 Правил складання актів.

Судом враховано, що допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч. 1 ст. 77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як зазначалось вище в тексті цього рішення, за приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Вирішуючи вказану справу по суті спору судом враховано, що рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Розглянувши матеріали справи № 908/871/21 суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача у цій справі суми штрафу.

Крім того, наявний в матеріалах цієї господарської справи (наданий при подачі позову до суду) комерційний акт від 27.10.20 № 450003/636 оформлено з порушенням вимог Правил складання актів та Статуту залізниць України.

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України та інших підзаконних нормативно-правових актів, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

А тому, як наслідок, судом у задоволенні позовних вимог у цій справі відмовляється.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 15, 24, 42, 46, 73-79, 80, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та п.п. 17.5. п. 1 Розділ ХІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ГПК України.

Повний текст рішення складено 16.08.2021.

Суддя В.Л. Корсун