РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2021Справа № 910/11077/20
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 8-А)
до проПриватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» (04212, місто Київ, ВУЛ. БОГАТИРСЬКА, будинок 3) стягнення 4 985 886 грн. 43 коп.
Представники:

від Позивача: Гусак А.М. (представник на підставі ордеру);

Овод А.П. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача: Пекар А.О. (представник на підставі ордеру);

Василевич Д.С. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення 4 985 886 грн. 43 коп.

В обґрунтування вимог позивач послався на те, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання з оплати поставленого йому позивачем товару за договором поставки № 17/02 від 11 січня 2017 року (з урахуванням додаткового договору № 1 від 21 серпня 2017 року) та акту переоцінки вартості товару № 1 від 03 січня 2019 року: допустив прострочення оплати товару та курсової різниці.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року, позов задоволено частково: стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Оболонь" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клімасан Україна" 885 369,54 грн 3% річних та 3 242 141,38 грн інфляційних втрат за прострочення оплати за товар, 126 830,00 грн 3% річних та 119 267,50 грн інфляційних нарахувань за прострочення оплати курсової різниці, 65 891,41 грн витрат по сплаті судового збору, 90 479,16 грн витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2021 року по справі №910/11077/20 рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року у цій справі № 910/11077/20 скасовано в частині задоволення позову про стягнення 3 242 141,38 грн інфляційних втрат за прострочення оплати за товар, 119 267,50 грн інфляційних нарахувань за прострочення оплати курсової різниці, 65 891,41 грн витрат по сплаті судового збору, 90 479,16 грн витрат на оплату правової допомоги адвоката, 10 000,00 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

Справу №910/11077/20 у частині позовних вимог про стягнення 3 242 141,38 грн інфляційних втрат за прострочення оплати за товар та 119 267,50 грн інфляційних нарахувань за прострочення оплати курсової різниці, а також в частині розподілу судових витрат передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У решті рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року у цій справі № 910/11077/20 залишено без змін.

Відповідно до автоматичного розподілу справ Господарського суду міста Києва, справу № 910/11077/20 передано до розгляду судді Чинчин О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2021 року справу № 910/11077/20 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі №910/11077/20 призначено на 02.06.2021 року.

02.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

У підготовче засідання 02.06.2021 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відкладено підготовче судове засідання на 24.06.2021 року.

23.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання.

24.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

У підготовче засідання 24.06.2021 року з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, поновлено Позивачу строк для подання доказів, долучено докази до матеріалів справи, задоволено клопотання Відповідача про відкладення підготовчого судового засідання, продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче судове засідання на 14.07.2021 року.

14.07.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

У підготовче засідання 14.07.2021 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.08.2021 року.

В судовому засіданні 05 серпня 2021 року представники Позивача підтримали вимоги та доводи позовної заяви, просили суд їх задовольнити. Представники Відповідача заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 05 серпня 2021 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

11.01.2017 року між Приватним акціонерним товариством «ОБОЛОНЬ» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» (Постачальник) було укладено Договір поставки №17/02, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплати товар - холодильні шафи відповідно до специфікацій у додатку до договору. (т.1 а.с.8-15)

Порядок здійснення оплати товару встановлений сторонами у розділі 8 договору, відповідно до якого:

- у зв`язку із тим, що ціна товару включає імпортну складову, загальна сума договору, вказана у додатках до договору, є орієнтовною; остаточна сума визначається сторонами на підставі фактично здійснених платежів з урахуванням пункту 8.2. договору (пункт 8.1. договору);

- оплата за товар у розмірі 100% проводиться відповідно до виставлених рахунків у національній валюті України з відстроченням оплати платежів на 120 днів з дати поставки кожної окремої партії товару (пункт 8.2. договору);

- вартість товару і сума оплати перераховується у такому порядку: якщо станом на дату, що передує даті оплати товару, курс продажу євро на міжбанківському валютному ринку згідно з інформаційним ресурсом http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/eur/, змінився відповідно до курсу євро на міжбанківському валютному ринку станом на дату, вказану у цьому договорі (курс на 17:00 10 січня 2017 року - 28,8156 грн за 1 євро), то ціна за одиницю товару та відповідно і загальна вартість поставленого товару підлягає перерахуванню згідно з формулою:

Ціна1 * Х = Ціна2,

де: Ціна1 - ціна товару на дату укладення додатку з цінами (євро);

Х - курс продажу євро згідно з інформаційним ресурсом http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/eur/ на дату, що передує даті оплати (грн);

Ціна2 - ціна товару з урахуванням зміни курсу продажу євро, що підлягає оплаті Покупцем (підпункт 8.2.1. пункту 8.2. договору).

У разі зміни ціни за одиницю товару та вартості товару Постачальник оформлює та направляє Покупцю кур`єрською службою доставки у 2 (двох) примірниках акт погодження цін товару, в якому зазначає зміну ціни товару, а також конкретні суми, що підлягають доплаті Покупцем з урахуванням зміни курсу продажу євро. Разом із зазначеним актом погодження цін товару Постачальник направляє Покупцю 2 (два) примірника кожного розрахунку коригування вартісних показників товару до відповідної податкової накладної (підпункт 8.2.2. пункту 8.2. договору).

За умовами п.9.1 Договору, приймання товару здійснюється у місці поставки по кількості відповідно до видаткових накладних, по якості відповідно до вимог п.2.1 договору і додатків; у момент приймання товару сторонами підписуються видаткові накладні.

У додатку № 1 до Договору поставки №17/02 від 11.01.2017 року Сторони погодили, що сума поставки складає 2 243 154,05 Євро / 64 637 832,45 грн (ціна в гривнях по курсу відповідно до пункту 8.2. договору на дату підписання договору (1 Євро=28,8156 гривень). (т.1 а.с.16)

У додатках №№ 2, 3 до Договору сторони погодили характеристики та графік поставки товару окремими партіями. (т.1 а.с.17-19)

Додатковою угодою №1 від 21.08.2017 року до Договору поставки №17/02 від 11.01.2017 року Сторони відповідно до умов п.3 якої підтверджують:

- постачальник поставив покупцю товар відповідно до умов договору і відповідно постачальник виконав свої зобов`язання по договору поставки у повному обсязі (п.3.1); покупець зобов`язаний здійснити оплату постачальнику залишку (на дату цього додаткового договору) частини вартості товару у сумах, вказаних у Графіку платежів у відповідні Дати оплати (п.3.2 додаткового договору); якщо покупець не сплатить будь-яку із сум, вказаних у Графіку платежів, постачальник не має права стягувати з покупця (а покупець не зобов`язаний платити постачальнику) пеню, вказану у п.13.4 договору, при умові що покупець сплатить таку ж суму не пізніше відповідної дати закінчення пільгового періоду (п.4); у випадку несплати покупцем будь-якої із сум, вказаної у Графіку платежів, до відповідної дати закінчення пільгового періоду (включно з датою оплати), постачальник має право стягнути з покупця (а покупець зобов`язаний сплатити) пеню у розмірі 13.4 договору поставки, за весь час прострочення, починаючи з дати платежу до закінчення дати фактичної оплати, нарахування пені не обмежено шестимісячним строком відповідно до статті 232 ГК України (п.5 додаткового договору); умови додаткового договору мають пріоритет над умовами договору поставки (п.7). (т.1 а.с.20-25)

У додатку до Додаткового договору № 1 від 21.08.2017 року сторонами визначено Графік платежів: Дати оплати, дати закінчення пільгового періоду, суми оплати, всього 58 767 832,46 грн. (т.1 а.с.24-25)

03.01.2019 року до Договору поставки № 17/02 від 11.01.2017 року був підписаний Акт Переоцінки вартості товару № 1, відповідно до якого сторони керуючись п.8.2.1 та 8.2.2 договору поставки дійшли згоди, що ціна поставленого товару в межах дії договору за видатковими накладними, зазначеними у додатку № 1 до Акту переоцінки товару № 1, на момент відвантаження товару складає 64 552 192,02 грн; враховуючи зміну на дату оплати курсу Євро/Гривня по відношенню до курсу Євро/Гривня на дату підписання договору поставки, сума за поставлений товар підлягає коригування та становить 5 183 839,25 гривень з ПДВ. (т.1 а.с.27-31)

Загальна сума зміни (у бік збільшення) в результаті корегування вартості товару становить 5183839 грн. 25 коп. (п.1.3 Договору)

Згідно з п.2 Акту переоцінки Покупець зобов`язався перерахувати вказану в п.1.3 Акту суму на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 робочих днів з моменту підписання цього Акта за визначеними платіжними реквізитами.

Листом б/н та б/д ПрАТ "Оболонь", адресованим керівнику компанії ТОВ "Клімасан Україна", гарантовано оплату курсової різниці на суму 5 183 839,25 грн. згідно з договором поставки у наступного порядку: січень 2019 - 1 500 000,00 грн, лютий 2019 - 1 000 000,00 грн, березень 2019 - 2 683 939,325 грн. (т.1 а.с.32)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару за договором поставки за узгодженим у додатковому договорі № 1 графіком та оплати суми коригування вартості товару у зв`язку із зміною курсу євро/гривня (курсової різниці) за актом переоцінки товару № 1 від 03 січня 2019 року виконав повністю, проте з простроченням виконання зобов`язання. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.09.2020 року, яка прийнята Судом до розгляду, стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» 3 242 141,38 грн інфляційних за прострочення оплати товару, 119 267,50 грн інфляційних за прострочення оплати курсової різниці, що є предметом нового розгляду у даній справі відповідно до постанови Верховного Суду від 29.04.2021 року по справі №910/11077/20.

18.06.2020 року Позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №1 з вимогою сплатити кошти у розмірі 4373608 грн. 42 коп., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, накладної. (т.1 а.с.54-74)

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що умовами договору визначено спосіб компенсації знецінення грошових коштів у вигляді перерахунку ціни товару щодо курсу національної валюти Гривні до Євро, у той час як індекс інфляції розраховується лише відносно національної валюти і здійснений позивачем перерахунок вартості товару за курсом Євро врахував таке знецінення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №17/02 від 11.01.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №17/02 від 11.01.2017 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними від 18.03.2017 р., 21.03.2017 р., 06.04.2017 р., 11.04.2017 р., 05.05.2017 р., 24.05.2017 р., 07.06.2017 р., 15.06.2017 р., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (т.3 а.с.120-157) та здійснив оплату з простроченням платежу, що підтверджується виписками по рахунку Позивача за період з 05.04.2017 р. по 02.07.2018 р. (т.1 а.с.87-136)

Згідно з п.8.2 Договору оплата за товар у розмірі 100% проводиться відповідно до виставлених рахунків у національній валюті України з відстроченням оплати платежів на 120 днів з дати поставки кожної окремої партії товару.

03.01.2019 року до Договору поставки № 17/02 від 11.01.2017 року був підписаний Акт Переоцінки вартості товару № 1, відповідно до якого сторони керуючись п.8.2.1 та 8.2.2 договору поставки дійшли згоди, що ціна поставленого товару в межах дії договору за видатковими накладними, зазначеними у додатку № 1 до Акту переоцінки товару № 1, на момент відвантаження товару складає 64 552 192,02 грн; враховуючи зміну на дату оплати курсу Євро/Гривня по відношенню до курсу Євро/Гривня на дату підписання договору поставки, сума за поставлений товар підлягає коригування та становить 5 183 839,25 гривень з ПДВ. (т.1 а.с.27-31)

Загальна сума зміни (у бік збільшення) в результаті корегування вартості товару становить 5183839 грн. 25 коп. (п.1.3 Договору)

Згідно з п.2 Акту переоцінки Покупець зобов`язався перерахувати вказану в п.1.3 Акту суму на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 робочих днів з моменту підписання цього Акта за визначеними платіжними реквізитами.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Акту переоцінки вартості товару № 1 від 03.01.2019 року до Договору поставки № 17/02 від 11.01.2017 року Відповідач здійснив перерахування грошових коштів на користь Позивача із простроченням строку, визначеного вказаним Актом, що підтверджується виписками по рахунку Позивача за період з 16.07.2019 р. по 10.02.2020 р. (т.1 а.с.137-147)

Таким чином, Суд зазначає, що всупереч умов Договору поставки №17/02 від 11.01.2017 року та Акту переоцінки вартості товару № 1 від 03.01.2019 року до Договору поставки № 17/02 від 11.01.2017 року Приватне акціонерне товариство «ОБОЛОНЬ» здійснило оплату отриманого товару за договором та перерахування грошових коштів за Актом Переоцінки вартості товару № 1 від 03.01.2019 року з порушенням визначеного Договором строку. Вказані обставини також не заперечувались представниками Сторін у поданих заявах по суті спору, а тому в розумінні ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини не підлягають доказуванню.

При зверненні до суду з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.09.2020 року, яка прийнята Судом до розгляду, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь інфляційні за прострочення оплати товару за загальний період прострочки з 17.07.2017 р. по 01.07.2018 р. у розмірі 3 242 141 грн. 38 коп. та інфляційні за прострочення оплати курсової різниці за загальний період прострочки з 17.02.2019 р. по 09.02.2020 р. у розмірі 119 267 грн. 50 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2021 року по справі №910/11077/20 рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року у цій справі № 910/11077/20 скасовано в частині задоволення позову про стягнення 3 242 141,38 грн інфляційних втрат за прострочення оплати за товар, 119 267,50 грн інфляційних нарахувань за прострочення оплати курсової різниці, 65 891,41 грн витрат по сплаті судового збору, 90 479,16 грн витрат на оплату правової допомоги адвоката, 10 000,00 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції.

У вказаній постанові суду касаційної інстанції зазначено, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин норми матеріального та порушили норми процесуального права, не дослідили зібрані у справі докази, зокрема не дослідили умови договору поставки та акту переоцінки вартості товару, не перевірили доводи позивача про недопустимість нарахування інфляційних втрат на заборгованість з оплати товару за орієнтовною сумою договору. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене вище, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, перевірити надані учасниками справи докази та доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Цивільного кодексу України).

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

З огляду на викладене норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

У разі порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені у гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другої статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Такий правовий висновок Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України викладений у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 905/192/18, правовідносини в якій є подібними правовідносинам у цій справі, оскільки також виникли з договору поставки товару, стосуються стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, нарахованих окремо на заборгованість з оплати товару, що була попередньо визначена сторонами у договорі поставки, та на заборгованість за коригуючими рахунками. При цьому Суд враховує те, що зазначений вище висновок був зроблений Верховним Судом саме щодо позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість з оплати товару, що була попередньо визначена сторонами у договорі поставки. Судові рішення у справі № 905/192/18 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості за коригуючими рахунками до Верховного Суду не оскаржувалися.

Як встановлено Судом, п.7.1 Договору передбачено, що ціна товару на умовах поставки DDP вказана у Додатках до вказаного Договору.

Порядок здійснення оплати товару встановлений сторонами у розділі 8 договору, відповідно до якого:

- у зв`язку із тим, що ціна товару включає імпортну складову, загальна сума договору, вказана у додатках до договору, є орієнтовною; остаточна сума визначається сторонами на підставі фактично здійснених платежів з урахуванням пункту 8.2. договору (пункт 8.1. договору);

- оплата за товар у розмірі 100% проводиться відповідно до виставлених рахунків у національній валюті України з відстроченням оплати платежів на 120 днів з дати поставки кожної окремої партії товару (пункт 8.2. договору);

- вартість товару і сума оплати перераховується у такому порядку: якщо станом на дату, що передує даті оплати товару, курс продажу євро на міжбанківському валютному ринку згідно з інформаційним ресурсом http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/eur/, змінився відповідно до курсу євро на міжбанківському валютному ринку станом на дату, вказану у цьому договорі (курс на 17:00 10 січня 2017 року - 28,8156 грн за 1 євро), то ціна за одиницю товару та відповідно і загальна вартість поставленого товару підлягає перерахуванню згідно з формулою:

Ціна1 * Х = Ціна2,

де: Ціна1 - ціна товару на дату укладення додатку з цінами (євро);

Х - курс продажу євро згідно з інформаційним ресурсом http://minfin.com.ua/currency/mb/archive/eur/ на дату, що передує даті оплати (грн);

Ціна2 - ціна товару з урахуванням зміни курсу продажу євро, що підлягає оплаті Покупцем (підпункт 8.2.1. пункту 8.2. договору).

У разі зміни ціни за одиницю товару та вартості товару Постачальник оформлює та направляє Покупцю кур`єрською службою доставки у 2 (двох) примірниках акт погодження цін товару, в якому зазначає зміну ціни товару, а також конкретні суми, що підлягають доплаті Покупцем з урахуванням зміни курсу продажу євро. Разом із зазначеним актом погодження цін товару Постачальник направляє Покупцю 2 (два) примірника кожного розрахунку коригування вартісних показників товару до відповідної податкової накладної (підпункт 8.2.2. пункту 8.2. договору).

У додатку № 1 до Договору поставки №17/02 від 11.01.2017 року Сторони погодили, що сума поставки складає 2 243 154,05 Євро / 64 637 832,45 грн (ціна в гривнях по курсу відповідно до пункту 8.2. договору на дату підписання договору (1 Євро=28,8156 гривень). (т.1 а.с.16)

Таким чином, Суд приходить до висновку, що Сторони у Договорі поставки №17/02 від 11.01.2017 року визначили ціну товару в гривнях по курсу, що визначається згідно з пунктом 8.2. договору на дату підписання договору (1 євро = 28,8156 грн), яка є орієнтовною, у разі зміни ціни за одиницю товару та вартості товару, вона підлягає перерахунку згідно з формулою.

Суд зазначає, що за умовами укладеного між сторонами у справі Договору поставки №17/02 від 11.01.2017 року остаточна ціна товару (сума договору) визначається за результатом перерахунку (коригування) орієнтовної ціни. Такий перерахунок полягає у тому, що фактично здійснені Покупцем платежі в рахунок оплати товару за орієнтовною сумою договору коригуються на курс євро до гривні станом на дату, що передує даті оплати товару. Тобто за умовами договору ці платежі підлягають перерахуванню за визначеною у договорі формулою, за результатом чого визначається сума доплати, яка фактично є сумою курсової різниці (вирахуваної гривневої різниці ціни договору) та зазначається в акті узгодження цін товару та у розрахунках коригування вартісних показників товару. Саме сума курсової різниці (доплати), встановлена в акті узгодження цін товару та у розрахунках коригування вартісних показників товару, визначає усю (остаточну) суму грошових коштів, що підлягає сплаті відповідно до договору. Отже остаточна ціна товару формується з урахуванням розміру курсової різниці, визначеної станом на дату, що передує даті оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, встановлена сторонами у договорі поставки та у додатку № 1 до договору ціна товару (сума поставки, ціна договору) є орієнтовною. У разі зміни курсу продажу євро до гривні визначена сторонами у договорі орієнтовна ціна товару підлягає перерахуванню за визначеною у договорі формулою, за результатом якого визначається сума курсової різниці, яка фактично є доплатою, що зазначається в акті узгодження цін товару та у розрахунках коригування вартісних показників товару. Саме сума курсової різниці (доплати), встановлена в акті узгодження цін товару та у розрахунках коригування вартісних показників товару, визначає усю суму грошових коштів, що підлягає сплаті відповідно до договору. Тобто остаточна ціна товару формується з урахуванням розміру курсової різниці, визначеної станом на дату, що передує даті оплати товару.

Отже умови укладеного між сторонами у справі договору поставки передбачають можливість зміни ціни договору, що є правом сторін та узгоджується з принципом свободи договору та положеннями статті 632 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, грошове зобов`язання Покупця хоча і виражене у гривні, проте має прив`язку до еквіваленту в іноземній валюті. При цьому визначення остаточної ціни договору залежить саме від дати здійснення фактичної оплати товару за орієнтовною вартістю. Встановлена у договорі поставки умова про здійснення оплати товару за орієнтовною вартістю з відповідним подальшим коригуванням орієнтовної вартості пропорційно курсу відповідної іноземної валюти (у цій справі - євро) станом на дату, що передує даті оплати товару, має на меті поновити увесь обсяг втрат вартості товару, які позивач як постачальник отримав унаслідок зміни курсу гривні до євро. Отже, враховуючи те, що орієнтовна вартість товару перераховується (коригується) відповідачем станом на дату, що передує даті саме фактичної оплати товару (незалежно від того, чи своєчасно, чи ні була здійснена ця оплата) з урахуванням курсу євро до гривні, втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції, зокрема і у разі порушення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орієнтовної вартості товару, відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Судом встановлено, що 03.01.2019 року до Договору поставки № 17/02 від 11.01.2017 року був підписаний Акт Переоцінки вартості товару № 1, відповідно до якого сторони керуючись п.8.2.1 та 8.2.2 договору поставки дійшли згоди, що ціна поставленого товару в межах дії договору за видатковими накладними, зазначеними у додатку № 1 до Акту переоцінки товару № 1, на момент відвантаження товару складає 64 552 192,02 грн; враховуючи зміну на дату оплати курсу Євро/Гривня по відношенню до курсу Євро/Гривня на дату підписання договору поставки, сума за поставлений товар підлягає коригуванню та становить 5 183 839,25 гривень з ПДВ. (т.1 а.с.27-31)

Загальна сума зміни (у бік збільшення) в результаті корегування вартості товару становить 5183839 грн. 25 коп. (п.1.3 Договору)

Згідно з п.2 Акту переоцінки Покупець зобов`язався перерахувати вказану в п.1.3 Акту суму на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 робочих днів з моменту підписання цього Акта за визначеними платіжними реквізитами.

Таким чином, з моменту укладення Акту Переоцінки вартості товару № 1 від 03.01.2019 року, яким визначено суму доплати Покупцем на користь Постачальника у загальному розмірі 5183839 грн. 25 коп., у зв`язку зі зміною курсу євро/гривня по відношенню до курсу євро/гривня на дату підписання Договору поставки № 17/02 від 11.01.2017 року (1 Євро=28,8156 гривень), покриття Позивачеві матеріальних втрат від знецінення коштів передбачено Договором за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці національної валюти до євро на дату оплати. Суд зазначає, що стягнення у цьому випадку інфляційних за прострочення оплати товару за загальний період прострочки з 17.07.2017 р. по 01.07.2018 р. у розмірі 3 242 141 грн. 38 коп. суперечить частині другій статті 625 Цивільного кодексу України та є за своїм змістом подвійною відповідальністю за невиконання зобов`язання, що суперечить нормам чинного законодавства України.

Що стосується наданої Позивачем науково - практичної експертизи №01-9/1-108 від 23.06.2021 року, складної науково-практичним експертом Науково - дослідницького інституту Приватного права і підприємництва імені Академіка Ф.Г. Бурчака ОСОБА_1 , за якою зроблено висновок, що застосування при виконанні зобов`язань за договорами розрахунків з урахуванням курсової різниці (здійснення перерахунку вартості через зміну курсу іноземної валюти на дату граничного строку правомірного виконання зобов`язання) не виконує функцію компенсації від знецінення грошових коштів після прострочення оплати за договором (т.3 а.с.159-165), Суд зазначає.

Відповідно до статті 108 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо:

1) застосування аналогії закону, аналогії права;

2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Згідно зі ст. 109 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Проте, Суд не приймає до уваги вказану науково - практичну експертизу №01-9/1-108 від 23.06.2021 року, оскільки вона не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковою для суду, з урахуванням того, що у вказаному рішенні суду зроблено самостійні висновки щодо вказаного питання. Крім того, до матеріалів справи не додано жодних доказів на підтвердження кваліфікації ОСОБА_1 в галузі права.

За таких підстав, позовні вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача інфляційних за прострочення оплати товару за загальний період прострочки з 17.07.2017 р. по 01.07.2018 р. у розмірі 3 242 141 грн. 38 коп. задоволенню не підлягають.

Що стосується іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» інфляційних за прострочення оплати курсової різниці за загальний період прострочки з 17.02.2019 р. по 09.02.2020 р. у розмірі 119 267 грн. 50 коп., Суд зазначає, що якщо за умовами договору сума платежу, визначена в іноземній валюті, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневою, то з моменту перерахунку (у даному випадку - з дати складання та підписання акту переоцінки вартості товару № 1 від 03 січня 2019 року) у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору боржник відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання цього зобов`язання (зі сплати перерахованої (остаточної) суми договору), оскільки у такому разі матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів за сумою донарахування (курсової різниці), що визначається лише у гривні та у подальшому не коригується, не покриваються за рахунок донарахування вартості товару з урахуванням курсової різниці.

Подібний правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/11249/17.

Судом встановлено, що після укладення Акту Переоцінки вартості товару № 1 від 03.01.2019 року до Договору поставки № 17/02 від 11.01.2017 року Сторонами не укладалось жодних інших актів переоцінки вартості товару, у зв`язку з наявністю прострочення Відповідача оплати грошових коштів відповідно до п. 2 Акту, а тому сума, визначена в Акті №1 від 03.01.2019 року, у розмірі 64552192 грн. 02 коп. є остаточною незмінною сумою спірного договору, яка залишилась гривневою, та Позивач має право на нарахування інфляційних відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України на вказану суму боргу.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних за прострочення оплати курсової різниці, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 17.02.2019 р. по 09.02.2020 р. у розмірі 119 267 грн. 50 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача та до стягнення з Відповідача на користь Позивача підсіяють інфляційні за прострочення оплати курсової різниці за загальний період прострочки з 17.02.2019 р. по 09.02.2020 р. у розмірі 119 267 грн. 45 коп.

Таким чином, з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» підлягає стягненню інфляційні за прострочення оплати курсової різниці у розмірі 119 267 грн. 45 коп.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» до Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» в частині стягнення 3 242 141,38 грн інфляційних втрат за прострочення оплати за товар, 119 267,50 грн інфляційних нарахувань за прострочення оплати курсової різниці підлягають частковому задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, оскільки Постановою Верховного Суду від 29.04.2021 року по справі №910/11077/20 рішення Господарського суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 лютого 2021 року у цій справі № 910/11077/20 скасовано в частині задоволення позову про стягнення, зокрема, 90 479,16 грн витрат на оплату правової допомоги адвоката, 10 000,00 грн судових витрат за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, то вказані судові витрати також підлягають розподілу між сторонами відповідно до п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За подання апеляційної скарги Приватним акціонерним товариством «ОБОЛОНЬ» було сплачено судовий збір у розмірі 98 837 грн. 12 коп., а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» при новому розгляді справи судом першої інстанції, керуючись п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, Суд приходить до висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» на користь Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 73 267 грн. 63 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» (04212, місто Київ, ВУЛ. БОГАТИРСЬКА, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 05391057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 8-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 32955448) інфляційні за прострочення оплати курсової різниці у розмірі 119 267 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 45 (сорок п`ять) коп., судовий збір у розмірі 16 972 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн. 00 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 407 (двадцять три тисячі чотириста сім) грн. 26 (двадцять шість) коп., витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 587 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн. 03 (три) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛІМАСАН УКРАЇНА» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 8-А, Ідентифікаційний код юридичної особи 32955448) на користь Приватного акціонерного товариства «ОБОЛОНЬ» (04212, місто Київ, ВУЛ. БОГАТИРСЬКА, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 05391057) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 73 267 (сімдесят три тисячі двісті шістдесят сім) грн. 63 (шістдесят три) коп.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 13 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин