ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"09" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1162/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання Пелехатій А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Целух М.А. (на підставі ордеру);

від відповідача: Хлопко А.Ю. (на підставі ордеру).

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» (65045, м. Одеса, пров. Успенський, 14, );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова монтажна компанія «Тітан» (65072, м. Одеса, пров. Генерала Вишневського, буд. 13/1, );

про розірвання договору та стягнення 1 053 700 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 12.03.2021 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №1203/21) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова монтажна компанія «Тітан», в якій просить суд розірвати договір про виконання робіт №20.06М-20 від 23.06.2020 року та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1 053 700 грн., з яких сума основного боргу - 912 163, 76 грн., пені 55 179, 66 грн., 3% річних 21 667 грн., інфляційного боргу 64 690, 01 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 805,52 коп.

В обґрунтування поданого позову, позивач посилається те, що за домовленістю ТДВ «Одісей-БМУ-11» сплатив аванс ТОВ «ПМК «Тітан» в розмірі 912 163,76 грн. за договором про виконання робіт №20.06.М-20 від 23.06.2020 року, однак відповідач порушив умови договору, а саме не виконав роботи передбачені договором у встановлений строк, у зв`язку з чим, як зазначає позивач, надіслані кошти відповідачу підлягають поверненню, а договір розірванню.

Ухвалою суду від 24.09.2021 року позовну заяву ТДВ «Одісей-БМУ-11» (вх. ГСОО №1203/21) залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.05.2021 року було відкрито провадження у справі №916/1162/21, за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.06.2021 р. об 11:00.

У судовому засіданні від 07.06.2021 року суд оголосив ухвалу в протокольній формі про продовження строку підготовчого провадження у справі №916/1162/21 на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 12.07.2021 року об 11:00.

У судовому засіданні від 12.07.2021 року суд оголосив ухвалу в протокольній формі про відкладення підготовчого засідання на 28.07.2021 року о 14:00.

12.07.2021 року в судовому засіданні судом було виявлено недолік позовної заяви у вигляді недоплати судового збору за немайнову вимогу, однак позивач просив суд не залишати позовну заяву без руху та надати йому можливість доплатити судовий збір самостійно. Так 19.07.2021 року позивачем надіслано до суду заяву про усунення недоліків (вх. ГСОО №19295/21) разом із квитанцією про сплату судового збору.

26.07.2021 року до суду від ТОВ «ПМК «Тітан» надійшов відзив (вх. ГСОО №19973/21), в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами позивача, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач посилається на те, що у зв`язку з тим, що позивач не виконав вимоги п.2.1 Договору, у ТОВ «ПМК «Тітан» не виникало обов`язку приступити до виконання робіт за договором, тому з боку відповідача відсутні порушення умов договору та нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені є необґрунтованим, а також, відповідач звертає увагу, що договором не передбачено здійснення позивачем передплати, отже сплачені кошти не можна вважати авансом.

28.07.2021 року до суду від ТДВ «Одісей-БМУ-11» надійшла відповідь на відзив (вх. ГСОО №20090/21), в якій позивач зазначає, що з огляду на те, що відповідач вважає кошти сплачені йому позивачем не авансом, то відповідно зазначені кошти потрібно кваліфікувати як безпідставно набуте майно, які відповідач повинен був негайно повернути позивачу. Також позивач вказує, що відповідачем не вказано, які саме вимоги, передбачені п. 2.1 Договору, позивач не виконав.

У судовому засіданні від 28.07.2021 року суд ухвалою в протокольній формі оголосив відкладення підготовчого засіданні на 04.08.2021 року о 14:30.

02.08.2021 року до суду від ТОВ «ПМК «Тітан» надійшло заперечення на відповідь на відзив (вх. ГСОО №20594/21), в якому відповідач вважає, що кошти сплачені ТДВ «Одісей-БМУ-11» на користь ТОВ «ПМК «Тітан» не є авансом, адже Договором про виконання робіт №20.06.М-20 від 23.06.2020 року не передбачено сплати авансу Замовником Виконавцю. Також відповідач зазначає, що позивачем не було виконано жодної умови, передбаченої п.2.1 Договору, у зв`язку з чим у відповідача був відсутній обов`язок приступити до виконання робіт.

03.08.2021 року судом отримано від ТДВ «Одісей-БМУ-11» заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачем заявлено про збільшення розміру пені у розмірі 55 479,55 грн, інфляційних втрат у розмірі 92 310,97 грн., а також 3% річних у розмірі 27 035,73 грн. та позивачем додатково сплачено 498, 95 грн. судового збору.

У судовому засіданні від 04.08.2021 року суд ухвалою у протокольній формі оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 09.08.2021 року о 15:30.

У судовому засіданні від 09.04.2021 року, за участю представників сторін, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення, згідно якої позов задоволено частково та повідомив, що повне рішення буде складено 19.08.2021 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

23.06.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова монтажна компанія «Тітан» (виконавець) укладено договір №20.06.М-20, згідно п.1.1 якого, виконавець зобов`язується за рахунок Замовника виконати роботи з монтажу, наладці та введення в експлуатацію систем протипожежного захисту: система пожежної сигналізації, система оповіщення про пожежу та управління евакуацією, автоматична система модульного пожежогасіння, система внутрішнього протипожежного водопроводу та пожежна насосна паркінга, система димо-тепловидалення, автоматика системи димовидалення та внутрішнього протипожежного водопроводу, система блискавкозахисту (Роботи) на об`єкті Замовника: Будівництво 16-ті поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 30-32 (далі по тексту «Об`єкт»), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані Роботи.

Відповідно до п.2.1 Договору, замовник зобов`язується у строк не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання Договору виконати дії, необхідні для початку виконання Робіт Виконавцем, а саме: 1) передати вихідні дані по Об`єкту, дозвільну документацію, та іншу необхідну для належного виконання цього Договору інформацію, технічне завдання; 2) забезпечити доступ на Об`єкт відповідно із контрольно-перепускним режимом Замовника і фронт Робіт; 3) підключення до мереж електроживлення, стабільне електропостачання; 4) надати Виконавцю приміщення, що зачиняється та охороняється, для складування та зберігання матеріалів, обладнання, інструментів та одягу робітників Виконавця, які виконують Роботи на вісь час виконання Робіт.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що строк виконання робіт: IV квартал 2020 року.

Як зазначено в п.п. 4.1, 4.2 Договору, приймання-передача виконаних Робіт оформляється Сторонами шляхом підписання Актів прийому-передачі виконаних робіт. Прийом передача виконаних Робіт проводиться в наступному порядку: після закінчення Робіт Виконавець повідомляє Замовника про завершення Робіт (етапу Робіт) і здійснює передачу результату викопаних Робіт по Акту прийому-передачі виконаних робіт уповноваженій особі Замовника. Не пізніше 5 (п`ять) календарних днів з моменту отримання результату виконаних Робіт Замовник підписує Акт прийому-передачі або мотивовану відмову від йою підписання. У разі виявлення недоліків, Сторони погоджують строки їх усунення і здійснюють підписання Акта прийому-псредачі після закінчення усунення недоліків. У разі прострочення підписання Акта прийому-передачі Замовником без мотивованої відмови від його підписання, Роботи вважаються прийнятими Замовником.

Положеннями п.п. 5.1, 5.2 Договору, загальна сума Договору визначена Договірної ціною та складає 5 121 101.00 грн.(п ять мільйонів сто двадцять одна тисяча сто одна гривня, 00 копійок) у т. ч. ПДВ 20% - 853 516.83грн. (вісімдесят п ять тисяч п`ятсот шістнадцять гривень, 83 коп.). Оплата за цим Договором здійснюється по безготівковому розрахунку на підставі підписаних актів КБ-2 в та КБ-3, протягом 5 (п`яти) банківських днів. Замовник перераховує на поточний рахунок Виконавця 100% ціни за фактично виконані роботи.

Згідно п. 6.2 Договору, при недотриманні строків виконання Робіт з вини Виконавця, останній сплачує Замовнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаних робіт за кожен день прострочення, за вимогою Замовника.

Відповідно до п.п. 8.1.1, 8.1.5 Договору, Виконавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання Договору та виконання Замовником умов п. 2.1. Договору приступити до виконання Робіт; виконати Роботи з належною якістю і у встановлений термін.

Пунктом 8.2.1 Договору передбачено, що Виконавець має право вимагати від Замовника інформацію, документацію, необхідну для виконання Договору, а так само належного виконання Замовником п. 2.1. Договору.

Як встановлено п.п. 8.3.1, 8.3.2 Договору, Замовник зобов`язаний, належним чином виконати умови п. 2.1. та 5.2. Договору; забезпечити Виконавцю можливість та умови для проведення Робіт, надати Виконавцю доступ до Об`єкта.

Пунктом 8.4.1 Договору передбачено, що замовник має право вимагати від Виконавця виконання ним своїх обов`язків відповідно до умов цього Договору і норм чинного законодавства України.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2, 9.3 Договору, цей Договір вступає в силу з моменту підписання, а так само скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання своїх зобов`язань Сторонами. Якщо інше не передбачено цим Договором або законодавством України, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Даний Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не передбачено самим додатковим угодою або законодавством України.

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ПМК «Тітан» виставлено рахунок на оплату №154 від 06.08.2020 року на суму 912 163,76 грн. за договором №20.06М-20, згідно якого постачальником є ТОВ «ПМК «Тітан», покупцем є ТДВ «Одісей-БМУ-11», оплата за роботи з монтажу, наладці та введення в експлуатацію систем протипожежного захисту, система пожежної сигналізації, система оповіщення про пожежу та управління евакуацією, автоматична система модульного пожежогасіння, система внутрішнього протипожежного водопроводу та пожежна насосна паркінга, система димо-тепловидалення. автоматика системи димовидалення та внутрішнього протипожежного водопроводу, система блискавкозахисту на об`єкті: Будівництво 16-ти поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, за адресою м. Одеса, вул Фонтанська дорога, 30-32.

ТДВ «Одісей-БМУ-11» було здійснено оплату вищезазначеного рахунку, що підтверджується платіжним дорученням №2981 від 10.08.2020 року на суму 912 163,76 грн., призначення платежу за роботи по монтажу, наладці та введення в експлуатацію системи протипожежного захисту та др. роботи по ж/б Фонтанська дор., рах. №154 від 06.08.2020 року.

Листом вих. №216/02 від 14.12.2020 року ТДВ «Одісей-БМУ-11» повідомило ТОВ «ПМК «Тітан», що, не зважаючи на те, що договором не передбачено здійснення попередньої оплати, ТДВ «Одісей-БМУ-11» авансувало 912 163, 76 грн. ТОВ «ПМК «Тітан» за роботи, передбачені договором №20.06М-20 та пред`явило вимогу ТОВ «ПМК «Тітан» приступити до виконання робіт у строк до 21.12.2020 року.

Із довідки Укрпошти вбачається, що вказаний лист було повернуто у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Також листом вих. №26/02 від 12.03.2021 року ТДВ «Одісей-БМУ-11» у зв`язку з тим, що лист вих. №216/02 від 14.12.2020 року проігноровано та роботи за договором не розпочаті, запропонувало ТОВ «ПМК «Тітан» повернути в добровільному порядку отримані від ТДВ «Одісей-БМУ-11» кошти до 22.03.2021 року та попередило, що у разі неповернення коштів у вказаний строк, ТДВ «Одісей-БМУ-11» буде змушене розпочати судову процедуру розірвання договору, стягнення сплачених коштів, а також стягнення збитків та інших витрат.

Із довідки Укрпошти від 15.04.2021 року вбачається, що вказаний лист було повернуто у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Враховуючи порушення ТОВ «ПМК «Тітан» умов укладеного 23.06.2021 договору №20.06.М-20 щодо виконання робіт та не повернення наперед сплачених коштів, ТДВ «Одісей-БМУ-11» звернулось до суду з позовними вимогами про розірвання вказаного договору та повернення сплачених коштів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

За положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова монтажна компанія «Тітан» (виконавець) укладено договір №20.06.М-20, згідно якого, виконавець зобов`язується за рахунок Замовника виконати роботи з монтажу, наладці та введення в експлуатацію систем протипожежного захисту: система пожежної сигналізації, система оповіщення про пожежу та управління евакуацією, автоматична система модульного пожежогасіння, система внутрішнього протипожежного водопроводу та пожежна насосна паркінга, система димо-тепловидалення, автоматика системи димовидалення та внутрішнього протипожежного водопроводу, система блискавкозахисту (Роботи) на об`єкті Замовника: Будівництво 16-ті поверхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговельними приміщеннями та підземним паркінгом, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 30-32 (далі по тексту «Об`єкт»), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані Роботи.

Зі змісту договору вбачається, що укладений між сторонами договір є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 846 Цивільного кодексу України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Так, як вже було встановлено судом, пунктом 3.1 Договору встановлено, що строк виконання робіт: IV квартал 2020 року. Відповідно до п.п. 8.1.1, 8.1.5 Договору, Виконавець зобов`язаний протягом 5 (п`яти) днів з моменту підписання Договору та виконання Замовником умов п. 2.1. Договору приступити до виконання Робіт; виконати Роботи з належною якістю і у встановлений термін. Відповідно до п.2.1 Договору, замовник зобов`язується у строк не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання Договору виконати дії, необхідні для початку виконання Робіт Виконавцем, а саме: 1) передати вихідні дані по Об`єкту, дозвільну документацію, та іншу необхідну для належного виконання цього Договору інформацію, технічне завдання; 2) забезпечити доступ на Об`єкт відповідно із контрольно-перепускним режимом Замовника і фронт Робіт; 3) підключення до мереж електроживлення, стабільне електропостачання; 4) надати Виконавцю приміщення, що зачиняється та охороняється, для складування та зберігання матеріалів, обладнання, інструментів та одягу робітників Виконавця, які виконують Роботи на вісь час виконання Робіт.

Як зазначено в п.п. 4.1, 4.2 Договору, приймання-передача виконаних Робіт оформляється Сторонами шляхом підписання Актів прийому-передачі виконаних робіт. Положеннями п.п. 5.1, 5.2 Договору, загальна сума Договору визначена Договірної ціною та складає 5 121 101.00 грн.(п ять мільйонів сто двадцять одна тисяча сто одна гривня, 00 копійок) у т. ч. ПДВ 20% - 853 516.83грн. (вісімдесят п ять тисяч п`ятсот шістнадцять гривень, 83 коп.). Оплата за цим Договором здійснюється по безготівковому розрахунку на підставі підписаних актів КБ-2 в та КБ-3, протягом 5 (п`яти) банківських днів. Замовник перераховує на поточний рахунок Виконавця 100% ціни за фактично виконані роботи.

Отже, із зазначених положень договору №20.06М-20 вбачається чітка послідовність дії сторін договору по виконанню зазначеного договору, а саме: позивач повинен протягом 5 днів виконати умови, встановлені п.2.1 Договору, відповідач зобов`язаний протягом 5 днів після виконання позивачем умов, встановлених п. 2.1 Договору, приступити до виконання робіт за договором, після виконання робіт, сторонами здійснюють дії щодо прийому-передачі таких робіт та останнім етапом виконання цього договору є розрахунок позивача за фактично виконані відповідачем роботи.

Однак, як зазначає відповідач, позивачем не виконано жодної умови, передбаченої п.2.1 Договору, оскільки вказані дії не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Досліджуючи виконання сторонами умов договору №20.06М-20, суд зазначає такє:

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що з урахуванням положень договору, якими передбачено відповідну залежність виникнення обов`язку відповідача приступити до виконання робіт після виконання позивачем умов, передбачених п.2.1 Договору, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання позивачем дій, передбачених п. 2.1 Договору №20.06М-20, суд вважає недоведеним твердження позивача щодо виникнення у відповідача обов`язку приступити до виконання робіт протягом 5 днів з моменту підписання договору, як то передбачено п. 8.1.

Щодо вимог про розірвання договору, повернення наперед сплачених коштів, та стягнення інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає таке:

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються; у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Положенням ст. 654 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін до договору чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом, є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у зазначеній нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.

За імперативними приписами як статті 651 ЦК України, так і статті 188 Господарського кодексу України, якою визначено, зокрема, порядок розірвання господарських договорів, зміна (розірвання) договору можлива лише за згодою сторін або у виняткових випадках за рішенням суду у зв`язку з істотним порушенням стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 850 Цивільного кодексу України, замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи. Якщо виконання роботи за договором підряду стало неможливим внаслідок дій або недогляду замовника, підрядник має право на сплату йому встановленої ціни з урахуванням плати за виконану частину роботи, за вирахуванням сум, які підрядник одержав або міг одержати у зв`язку з невиконанням замовником договору.

Згідно ст. 851 Цивільного кодексу України, підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

За умовами ст. 852 Цивільного кодексу України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до п.п. 9.1, 9.2, 9.3 Договору, цей Договір вступає в силу з моменту підписання, а так само скріплення печатками Сторін і діє до повного виконання своїх зобов`язань Сторонами. Якщо інше не передбачено цим Договором або законодавством України, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Даний Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не передбачено самим додатковим угодою або законодавством України.

Пунктом 8.2.1 Договору передбачено, що Виконавець має право вимагати від Замовника інформацію, документацію, необхідну для виконання Договору, а так само належного виконання Замовником п. 2.1. Договору.

Як встановлено п.п. 8.3.1, 8.3.2 Договору, Замовник зобов`язаний, належним чином виконати умови п. 2.1. та 5.2. Договору; забезпечити Виконавцю можливість та умови для проведення Робіт, надати Виконавцю доступ до Об`єкта.

Пунктом 8.4.1 Договору передбачено, що замовник має право вимагати від Виконавця виконання ним своїх обов`язків відповідно до умов цього Договору і норм чинного законодавства України.

Між тим, як встановлено судом, саме бездіяльність обох сторін договору призвела до його невиконання та істотного порушення його умов.

Враховуючи викладене, суд вважає, що з огляду на безініціативність обох сторін (невиконання сторонами обов`язків, передбачених договором) щодо виконання спірного договору, а саме: невиконання позивачем дій, передбачених п. 2.1 Договору, не використання відповідачем свого права, передбаченого пунктом 8.2.1 Договору, що призвело до пропущення строку виконання цього договору, як наслідок у сторін відпала необхідність у ньому, адже обидві сторони втратили можливість отримати те, на що був направлений спірний договір, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розірвання вказаного договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору про виконання робіт № 20.06М-20 від 23.06.2020 року в судовому порядку.

При цьому, за результатом розгляду вимоги позивача про стягнення коштів, сплачених на підставі договору, інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає:

Положеннями ст. 854 Цивільного кодексу України, Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Однак з моменту розірвання договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Так, суд зазначає, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України, що відповідає висновку, сформульованому Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013р. у справі № 6-88цс13.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Наведене дозволяє дійти висновку, що обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав).

Враховуючи викладене, оцінюючи правовідносин сторін, виходячи з засад дотримання пропорційності балансу інтересів сторін господарських правовідносин, суд доходить висновку, що саме з моменту розірвання договору у судовому порядку, сплачені за договором грошові кошти у розмірі 912 163,76 грн. мають бути повернені позивачу, як безпідставно набуті.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення частини 4 статті 849 Цивільного кодексу України в сукупності з приписами статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/21154/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17.

Отже, враховуючи те, що судом встановлено підстави для розірвання договору підряду в судовому порядку, то позовна вимога про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 912 163,76 грн., які отримані ним від позивача за спірним договором підтверджена матеріалами справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Водночас суд зауважує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Саме таку правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладено в постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Також, при задоволенні вимог щодо повернення коштів суд враховує позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного суду по справі №918/361/19 від 22.09.2020 року, за якою: виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/12382/17).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Отже, оскільки у відповідача обов`язок щодо повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 912 163,76 грн виник з моменту розірвання договору у судовому порядку, з урахуванням того, що вимоги щодо стягнення 3% річних, інфляційних та пені є похідними, у суду відсутні підстави для задоволення вимог щодо нарахування відповідачу грошової відповідальності за неповернення вказаних коштів.

При цьому суд наголошує, що відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги ТДВ «Одісей-БМУ-11» підлягають частковому задоволенню.

При розподілі судових витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи задоволення позовних вимог ТДВ «Одісей-БМУ-11» в частині розірвання договору про виконання робіт № 20.06М-20 від 23.06.2020 року та стягнення з ТОВ «ПМК «Тітан» грошових коштів у розмірі 912 163, 76 грн., судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Розірвати договір про виконання робіт № 20.06М-20 від 23.06.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова монтажна компанія «Тітан» () та Товариством з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» ().

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова монтажна компанія «Тітан» (65072, м. Одеса, пров. Генерала Вишневського, буд. 13/1, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Одісей-БМУ-11» (65045, м. Одеса, пров. Успенський, 14, ) грошові кошти у розмірі 912 163/дев`ятсот дванадцять тисяч сто шістдесят три/грн. 76 коп., а також 15952/п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят два/грн. 45 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 серпня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська