ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

10 серпня 2021 року Справа № 915/1185/20

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Семенчук Н.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви

третьої особи, яка заявляє самостійні позовні вимоги: фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, АДРЕСА_1

до відповідачів:

Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, АДРЕСА_2 ,

Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, б.73, , електронна адреса: ,

про визнання права власності на майно

у справі № 915/1185/20

за позовом: Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, 54001, м.Миколаїв, вул.Нікольська, б.73 в інтересах держави

до 1-го відповідача: Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, 57453, Миколаївська область, Березанський район, с.Коблеве, вул.Одеська, б.4

до 2-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС», 65009, м. Одеса, вул.Черняховського, б.4

до 3-го відповідача: Фізичної особи - підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, АДРЕСА_2 .

про: - визнання незаконними і скасування рішень;

- визнання недійсними договору оренди землі та договору суборенди земельної ділянки;

- скасування державної реєстрації прав власності на нерухоме майно;

- зобов`язання знести будівлі.

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №31-11849вих-20 від 01.10.2020 в якій просить суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №39 від 23.05.2019 про затвердження проекту землеустрою та надання товариству з обмеженою відповідальність «ТРИА ПЛЮС» земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019 у довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

- визнати недійсним укладений 30.05.2019 між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» договір оренди земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019 за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

- визнати незаконним і скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №67 від 13.02.2020 про надання товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» дозволу на передачу земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019 в суборенду фізичній особі - підприємцю Авдєєвій-Акєнтьєвій Марині Володимирівні для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: просп. Курортний, 7/4, с. Коблеве, Березанський район, Миколаївська область.

- визнати недійсним укладений 18.02.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» і фізичною особою -підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною договір б/н суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :12:051:0019 за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення №1 загальною площею 100,3 кв. м за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, будинок 7/4А (запис №36115616 від 29.03.2020).

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення №2 загальною площею 221,1 кв. м за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, будинок 7/4А, (запис №36115620 від 29.03.2020).

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною на нежитлове приміщення №3 загальною площею 481 кв. м за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, будинок 7/4А , (запис №36115621 від 29.03.2020).

- зобов`язати фізичну особу - підприємця Авдєєву-Акєнтьєву Марину Володимирівну знести розташовані на земельній ділянці площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019 приміщення 1 загальною площею 100,3 кв.м., приміщення 2 загальною площею 221,1 кв.м, приміщення 3 загальною площею 481 кв.м.

В обґрунтування позову зазначає наступне:

- рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 39 від 23.05.2019 року затверджено проект землеустрою, вилучено із земель, не наданих у власність та користування, та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» земельну ділянку площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019 у довгострокову оренду строком на 49 років для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області;

- на підставі вказаного вище рішення, між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» укладено договір оренди земельної ділянки, площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019, державну реєстрацію права оренди здійснено 05.06.2019 року;

- рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 67 від 13.02.2020 року про надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС» дозволу на передачу земельної ділянки площею 0,1100 га з кадастровим номером :12:051:0019 в суборенду Фізичній особі - підприємцю Авдєєвій-Акєнтьєвій Марині Володимирівні було передано в суборенду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: проспект Курортний, 7/4, с. Коблеве у межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на 46 років без зміни істотних умов договору і цільового використання цієї земельної ділянки;

- у відповідності до вказаного вище рішення, відповідач-2 та відповідач-3 18.02.2020 року підписали договір суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :12:051:0019, який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2020 року № 35766835;

- за результатами розгляду позовів Миколаївської місцевої прокуратури № 1 у справах №№915/1402/16, 915/1844/18, предметом яких була законність видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС», м. Одеса чотирьох свідоцтв про право власності на торгівельно-розважальний комплекс по просп. Курортному, 7/4 у с. Коблеве, встановлено, що будівництво та обслуговування будівель торгівлі по просп. Курортному, 7/4 в с. Коблеве не відповідає закону й суперечить вимогам земельного та водного законодавства;

- у вказаних вище справах, суди дійшли висновку, що право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРИА ПЛЮС», м. Одеса на нерухоме майно за вказаною адресою виникло незаконно не лише через відсутність належних дозвільних документів на початок будівельних робіт та введення в експлуатацію, а й через будівництво об`єктів у межах пляжної зони Чорного моря, на яку згідно з ч. 3 ст. 62 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 90 Водного кодексу України поширюється заборона будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних;

- відтак, на думку прокурора, відведення спірної ділянки в оренду, з подачею її в подальшому в суборенду, грубо та очевидно порушує вимоги водного та земельного законодавства;

- крім того, матеріали з проекту землеустрою щодо відведення в оренду ділянки з кадастровим номером :12:051:0019 та місце її розташування додатково містять самостійні правові підстави для визнання оскаржуваного рішення Коблівської сільської ради №39 незаконним та його скасування, оскільки у даному проекті відсутнє погодження Управління екології та природних ресурсів Миколаївської облдержадміністрації;

- поряд із зазначеним вище, Миколаївською місцевою прокуратурою № 1 також встановлено незаконність забудови Фізичною особою - підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною, м. Одеса спірної земельної ділянки, оскільки остання здійснена без виданих у встановленому законом порядку містобудівних умов та обмежень, що у свою чергу спричинило скасування органом контролю дозвільних документів на будівництво;

- прокурор звернув увагу суду на ту обставину, що будівлі пляжного торгівельно-розважального комплексу, зареєстрованого по просп. Курортному, 7/4А в с. Коблеве, але фактично побудованого по просп. Курортному, 7/4, нерозривно пов`язані зі спірною земельною ділянкою, незважаючи навіть на те, що рішення про зміну адреси з просп. Курортний, 7/4 на просп. Курортний, 7/4А Коблівською сільською радою не приймалось, а юридична адреса - просп. Курортний, 7/4А в с. Коблеве жодному нерухомому майну не присвоювалась.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення прокурора з позовом до Господарського суду Миколаївської області у відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

06.10.2020 ухвалою Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1185/20, позовну заяву Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі, запропоновано відповідачам у 15-денний строк від дня отримання ухвали надати суду відзив на позов, роз`яснено інші процесуальні права учасникам справи.

29.12.2020 до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя звернувся Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович, м. Одеса, у якій просив суд визнати спільною сумісною власністю Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса та Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса наступне майно: нежитлове приміщення № 1 загальною площею 100,3 кв.м, розташоване за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4А; нежитлове приміщення № 2 загальною площею 221,1 кв.м, розташоване за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4А; нежитлове приміщення №3 загальною площею 481 кв.м, розташоване за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с.Коблеве, проспект Курортний, 7/4А, які розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :12:051:0019, а також просив суд постановити ухвалу про його вступ у якості третьої особи iз самостiйними вимогами на предмет спору у справу № 915/1185/20; постановити ухвалу про прийняття до сумiсного розгляду позовних вимог даної позовної заяви та позовних вимог у справi № 915/1185/20.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021 року у справі №915/1185/20, яку залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного суду від 29.03.2021, у відкритті провадження за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича, м. Одеса від 28.12.2020 року до Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, м. Одеса та Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 16.06.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Ізмана Олега Михайловича на постанову Південно-західного апеляційного суду від 29.03.2021 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 04.01.2021.

05.08.2021 фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович звернувся до Господарського суду Миколаївської області із позовною заявою (б/н від 04.08.2021) третьої особи із самостійними вимогами про визнання права власності на майно, в якій просить визнати за ним право власності на наступне майно: - Ѕ частину нежитлового приміщення № 1 загальною площею 100, 3 кв.м., розташоване за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4А; - Ѕ частину нежитлового приміщення № 2 загальною площею 221, 1 кв.м., розташоване за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4А; - Ѕ частину нежитлового приміщення № 3 загальною площею 481 кв.м., розташоване за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4А, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :12:051:0019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович є чоловіком Фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, шлюб не розірвано та не припинено фактичні шлюбні відносини на дату подання позову третьої особи із самостійними позовними вимогами, має статус суб`єкта підприємницької діяльності. Вказує, що предметом спору у справі № 915/1185/20 за позовом Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, м. Миколаїв в інтересах держави, на думку заявника, виступає майно, набуте ним у шлюбі з відповідачем-3. Вважає, що у даному випадку його позовнi вимоги є взаємопов`язаними iз заявленими позовними вимогами прокурора, стосуються одного й того самого предмету позову - спiрних будiвель, вiдповiдно, рiшення по справi впливає на його права та обов`язки як учасника спiльної сумiсної власностi подружжя, а їx задоволення буде наслiдком позбавлення заявника такого права на спiльну сумiсну власнiсть подружжя, та позбавлення його права на судовий захист таких прав. Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович вважає, що задоволення первiсноrо позову в частинi знесення спiрних будiвель повнiстю виключає заявлення ним вiдповiдних позовних вимог в подальшому. Також ФОП Ізман Олег Михайлович звертає увагу суду на ту обставину, що ним позов заявлений до Фiзичної особи-пiдприємця Авдєєвої-Акентьєвої Марини Володимирiвни, не звертаючи увагу на той факт, що спiрнi будiвлi належать iй як фiзичнiй особi. Посилаючись на низку норм Цивільного та Сімейного кодексів України, заявник просить суд розглядати позовні вимоги за даним позовом як позовні вимоги про визнання права власності.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Статтею 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Разом з цим, суд зазначає, що наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини з її участю є господарськими. Так, неодмінними ознаками господарської діяльності є сфера суспільного виробництва з метою задоволення не власних потреб виробника, а інших осіб, поєднання приватного інтересу, наприклад, в одержанні прибутку та публічних інтересів суспільства в особі широкого кола споживачів.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, аналіз вказаних вище норм процесуального закону призводить до висновку, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Третя особа із самостійними позовними вимогами - Фізична особа-підприємець Ізман Олег Михайлович вказує саме на наявність його частки у спільному сумісному майні подружжя, яке складається з нежитлового приміщення № 1 загальною площею 100,3 кв.м, нежитлового приміщення № 2 загальною площею 221,1 кв.м., нежитлового приміщення № 3 загальною площею 481 кв.м., розташованих за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с. Коблеве, проспект Курортний, 7/4А, на земельній ділянці з кадастровим номером :12:051:0019. Заявник обґрунтовує позовні вимоги порушенням його права на спірне майно, що належить йому на праві спільної сумісної власності, регламентованому нормами ст. 60, 63, 65 Сімейного Кодексу України, а тому вважає, що такий спір має відноситись до юрисдикції господарського суду.

Так, згідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального Кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, під час визначення юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі, суб`єктного складу правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч.1, 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, правовідносини щодо спільної сумісної власності регулюються, зокрема, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним підходом, закріпленим у ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Саме ст. 60 Сімейного кодексу України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування такої презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як вбачається зі змісту частини 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Разом з тим, згідно із ч. 1,2 ст. 52 Цивільного кодексу України, фізична особа -підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Так, Верховний Суд у постанові від 18.05.2018 року у справі № 6-1327цс15 та постанові від 23.10.2019 року у справі № 2-1316/12 надав правовий висновок, що майно фізичної особи-підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сім`ї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. 60, 61 Сімейного кодексу України.

Таким чином, враховуючи, що предметом захисту в даному спорі за заявою третьої особи з самостійними вимогами є право спільної сумісної власності фізичної особи - підприємця, такий спір є приватноправовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У даному випадку для розгляду справи щодо визнання права власності на спірне майно не має значення суб`єктний склад сторін правовідносин у розумінні наявності статусу фізичної особи чи Фізичної особи-підприємця, оскільки це не змінює його належність до приватноправових спорів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 05.11.2020 року у справі № 912/837/19 також висловив принципову позицію про те, що спір щодо правового режиму майна подружжя не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Більш того, суд зазначає, що позовна заява Фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича б/н від 04.08.2021 та первісний позов не виникли з одних правовідносин, не є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд не є доцільним з огляду на приписи ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на те, що такий позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення поданого позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. При цьому, взаємна пов`язаність позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за ними можуть зараховуватись.

Суд зазначає, що у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем, третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору. При цьому під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами за первісним позовом виник із земельних відносин, а саме з підстав набуття Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРИА ПЛЮС", м. Одеса та Фізичною особою-підприємцем Авдєєвою-Акєнтьєвою Мариною Володимирівною, м. Одеса речових прав на земельну ділянку та оформлення права власності на нерухомість, що побудована на цій землі і які не стосуються прав і обов`язків третьої особи з самостійними вимогами щодо предмета спору. Та оскільки заявлений Фізичною особою-підприємцем Ізманом Олегом Михайловичем позов не взаємопов`язаний з первісним позовом, адже вимоги за цим позовом виникли з інших правовідносин, які відповідно врегульовані нормами сімейного та цивільного права, це унеможливлює його спільний розгляд з первісним позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 916/542/18, від 27.01. 2021 року у справі № 908/1688/20.

Частиною 1 ст. 49 ГПК України передбачено, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу (ч.5 ст. 49 ГПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Згідно з нормами ч. 2 ст. 180 ГПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч.6 ст. 180 ГПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог ч.1 та ч.2 цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Позовна заява подана третьою особою ФОП Ізманом О.М. з порушенням вимог частини першої та другої статті 180 Господарського процесуального кодексу України, а саме з порушенням встановленого ухвалою від 06.10.2020 строку для подання відзиву на позов, та вказана позовна заява б/н від 04.08.2021 та первісний позов не виникли з одних правовідносин, не є взаємопов`язаними та їх спільний розгляд не є доцільним з огляду на приписи ст. 180 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою для її повернення ФОП Ізману О.М.

Додатково суд зазначає, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви, тому повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

З урахуванням наведеного позивач має право на повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого за подання до суду даної позовної заяви, у випадку звернення із відповідним клопотанням про повернення судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 20, 45, 180, 232, 233, 234, 235 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця Ізмана Олега Михайловича б/н від 04.08.2021 до фізичної особи-підприємця Авдєєвої-Акєнтьєвої Марини Володимирівни, Заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 про визнання права власності на майно - повернути фізичній особі-підприємцю Ізману Олегу Михайловичу.

Додаток: позовна заява з додатками (всього на 26 арк.)

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений та підписаний суддею 10.08.2021.

Суддя Н.О. Семенчук