ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2321/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" (, адреса : 61106, м. Харків, пр. Московський, 301)
до Приватного підприємства "Стройряд" (, адреса : 61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19) Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна (Адреса: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, буд. 17, оф. 605); - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД (, адреса : 61140, м. Харків, вул. Чугуївська, 78); - ВІДДІЛ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ДЕПАРТАМЕНТУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ (, адреса : 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13).
про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню
та самостійним позовом

на предмет спору ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (61140, м. Харків, вул. Чугуївська, 78, )

до Приватного підприємства "Стройряд" ()

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за позовом третьої особи:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" ()

- Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна

- ВІДДІЛ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ДЕПАРТАМЕНТУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ

за участю представників:

- Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" Бардін І.С. (ордер АХ №1055343 від 11.06.21)

- ПрАТ "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" не з`явився

- Приватного підприємства "Стройряд" Колісниченко А.С. (договір від 25.06.2021)

- Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Інна Леонтіївна не з`явився (заява про розгляд справи без участі)

- ВІДДІЛУ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ДЕПАРТАМЕНТУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Харківської області надійшла позовна заява ТОВ "Харківметал-2" до ПП "Стройряд" в якому позивач просить суд:

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 476 від 20.06.2017, виданий приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною, про звернення стягнення на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "А-3", загальною площею 1478,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 251,9 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Д- 1", загальною площею 7006,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ж-1", загальною площею 574,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Й-1", загальною площею 95,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Л-1", загальною площею 38,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Х-1", загальною площею 68,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "П-1", загальною площею 159,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський, 301, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВМЕТАЛ-2")

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 477 від 20.06.2017, виданий приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною про звернення стягнення на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 847,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 4643,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Е- 1", загальною площею 1689,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "М-1", загальною площею 25,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Н-1", загальною площею 33,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "0-1", загальною площею 33,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 3072,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ю-1", загальною площею 1536,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський, 301, що належить на праві власності Публічне акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД").

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою суду від 16.06.2021 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

05.07.2021 до суду надійшла позовна заява ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" з самостійними вимогами на предмет спору, в якій товариство просить суд:

Виконавчий напис № 477 від 20.06.2017, виданий приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтїівною про звернення стягнення на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 847,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 4643,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Е-1", загальною площею 1689,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "М-1", загальною площею 25,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Н-1", загальною площею 33,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "0-1", загальною площею 33,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Э-1", загальною площею 3072,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ю-1", загальною площею 1536,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський, 301, що належить на праві власності Приватному акціонерному товариству "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД") визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.07.2021 було залишено позовну заяву ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" без руху.

15.07.2021 ПрАТ "ХЕМЗ" подало до господарського суду Харківської області заяву (вх. №16590) про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.07.2021 було залучено ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" до участі у справі №922/2321/21 у якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору та Прийнято позовну заяву ПрАТ "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" до ПП "СТРОЙРЯД" до спільного розгляду з первісним позовом ТОВ "Харківметал-2".

Третя особа - ВІДДІЛ ПРИМУСОВОГО ВИКОНАННЯ РІШЕНЬ ДЕПАРТАМЕНТУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ УКРАЇНИ надала до суду пояснення на позовну заяву (вх. №15472 від 02.07.2021), які долучені судом до матеріалів справи.

Також, третя особа просить суд розглядати справу без участі її представника.

Від третьої особи - ПН Київського НО Шевченко Інни Леонтіївни надійшло клопотання (вх. №15591 від 05.07.2021) про розгляд справи без ії участі.

30.07.2021 відповідачем - ПП "Стройряд" були подані до суду заяви вх. №17782 про визнання позову ТОВ "Харківметал-2" та вх. №17783 про визнання позову ПрАТ "Харківський експериментальний механічний завод".

Підготовче засідання було відкладено на 09.08.2021 для надання відповідачем доказів на підтвердження повноважень представника на визнання позову.

09.08.2021 відповідачем подано до суду заяву вх. №18467 з договором про надання професійної правничої допомоги від 25.06.2021, укладеним між ПП "Стройряд" та адвокатом Колісниченко Артуром Сергійовичем, яким були підписані заяви про визнання позовів.

Згідно п. 3.1.10 зазначеного договору адвокату надано право на визнання позову.

Як визначено ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України визначено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 2 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, суд, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 185, ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку щодо можливості ухвалення рішення у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов ТОВ "Харківметал-2" та позов ПрАТ "ХЕМЗ", об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2007 року між: ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого за договором відступлення вимоги за Кредитним та Іпотечними договорами є Приватне підприємство «Стройряд» (далі Відповідач, Кредитор) та Закритим акціонерним товариством «Харківметал-2», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківметал-2» (далі - Позивач. Позичальник) укладено Генеральний договір № 805/6/18/7-034 (Генеральний договір) згідно якого надані грошові кошти (Кредит) в межах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України за станом на дату укладення цього Договору, 25 500 000 гривень, на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього, зі сплатою відсотків, але не більше 18% річних у гривні, 13,5 % в російських рублях, 11 % в ЄВРО, та Libor (шестимісячний) плюс 7 % у доларах США. Кредитування здійснюється протягом періоду з 06.03.2007 року по 05.03.2012 року.

У подальшому до вказаного Кредитного договору неодноразово вносилися зміни та доповнення щодо сум, наданих відповідно до відкритої генеральною кредитної лінії, засобів забезпечення кредиту, відсоткових ставок та інших умов його повернення.

06.03.2007 на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним Договором між Позивачем та Відповідачем укладено Іпотечні договори, а саме:

- іпотечний договір №805/13/18-5/7-178, посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №732, з подальшими змінами та доповненнями до нього, за яким Позивач передав Відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. "A-З", загальною площею 1478,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 251,9 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Д-1", загальною площею 7006,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ж-1", загальною площею 574,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Й-1", загальною площею 95,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Л-1", загальною площею 38,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Х-1", загальною площею 68,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "П-1", загальною площею 159,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський 301, що належить на праві власності Позивачу;

- іпотечний договір №805/13/18-5/7-179, посвідчено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №726, з подальшими змінами та доповненнями до нього, яким Позивач передав Відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 847,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 4643,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Е-1", загальною площею 1689,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "М-1", загальною площею 25,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Н-1", загальною площею 33,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "0-1", загальною площею 33,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Э-l", загальною площею 3072,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ю-1", загальною площею 1536,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський 301, що належить на праві власності Публічному акціонерному товариству «ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД» (далі - Третя особа 2).

Згідно з Договором про внесення змін та доповнень № 3 до іпотечного договору №805/13/18-5/7-178, посвідчено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №731, строк виконання основного зобов`язання встановлено не пізніше ніж 05.03.2012.

Відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 3 до іпотечного договору №805/13/18-5/7-179, посвідчено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстровано в реєстрі за №726, строк виконання основного зобов`язання встановлено не пізніше ніж 05.03.2012.

Позивач зазначає, що поступово сплачував заборгованість за кредитом, у зв`язку із чим, станом на 07.04.2017, заборгованість складала 2 939 000,00 доларів США, в доказ чого надав довідку Відповідача за Кредитним Договором від 06.02.2018.

20.06.2021 приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною видано виконавчий напис № 476 від 20.06.2017 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. "A-З", загальною площею 1478,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 251,9 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Д-1", загальною площею 7006,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ж-1", загальною площею 574,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Й-1", загальною площею 95,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Л-1", загальною площею 38,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Х-1", загальною площею 68,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "П-1", загальною площею 159,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський 301, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВМЕТАЛ-2", за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна частково задовольнити вимоги стягувача ПАТ "Укрсоцбанк", що складає 4 088 873,13 дол. США. що станом на 01.06.2017 становить еквівалент 107551061,04 грн. Стягнути витрати на вчинення виконавчого напису в сумі 60000,00 грн.

20.06.2018 приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною видано виконавчий напис нотаріуса № 477 від 20.06.2017 про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 847,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 4643,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Е-1", загальною площею 1689,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "М-1", загальною площею 25,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Н-1", загальною площею 33,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "0-1", загальною площею 33,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 3072,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ю-1", загальною площею 1536,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський 301, що належить на праві власності Публічне акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД", за рахунок коштів, отриманих від реалізації вказаного нерухомого майна частково задовольнити вимоги стягувача ПАТ "Укрсоцбанк", що складає 4 088 873.13 дол. США. що станом на 01.06.2017 становить еквівалент 107 551 061,04 грн. Стягнути витрати на вчинення виконавчого напису в сумі 60000,00 грн.

Як зазначає позивач, про існування вказаних виконавчих проваджень та виконавчих написів йому стало відомо з відповідей ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.05.2021.

Однак, слід зазначити, що відповідач не звертався до суду з заявами про застосування до позовних вимог позивача та до позовних вимог третьої особи наслідків пропуску строку позовної давності.

Позивач та третя особа, в своїх позовних заявах, вважають, що виконавчі написи № 476, № 477 від 20.06.2017, є протиправними з огляду на те, що видані як з порушенням порядку для видачі виконавчого напису, так і із значним завищенням розміру заборгованості, що зумовлює їх незаконність та необхідність визнання такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку та правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 137/1666/16-ц від 27.03.2019 та у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 645/1979/15-ц від 23.06.2020 зазначено:

«.. .безспіуність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - ие обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування ЇЇ безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права. в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису...».

Таким чином, безспірність заборгованості за виконавчим написом встановлюється за двома ознаками:

- формальною складовою, що свідчить про суворе дотримання нотаріусом процедури видачі виконавчого напису на підставі передбачених нормативно - правовими актами документів, що свідчать про таку безспірність;

- фактичної складової, тобто відсутності повної чи часткової неправомірності вимог стягувача або спливу строків давності за всіма чи за частиною вимог.

Як вбачається з обставин, на які вказують позивач та третя особа в своїх позовах, заборгованість за виконавчими написами є спірною.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 645/1979/15-ц від 23.06.2020 зазначено:

«47. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Як вбачається з матеріалів цієї справи, строк виконання зобов`язань за Кредитним Договором та Іпотечним Договором був встановлений до 05.03.2012 року.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинної під час видачі спірних виконавчих написів, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з п. 3.1. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3.4. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу.

Таким чином, право примусового стягнення боргу у Відповідача 1 виникло ще 05.03.2012 року. Отже, строк, протягом якого можна було видати виконавчий напис за вказаною заборгованістю, сплив ще 05.03.2015 року.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 361/1488/19 від 17.03.2021, вказавши:

«Дійсно, строк визначений у статті 88 Закону України «Про нотаріат» відноситься до строків захисту цивільних прав, однак це не свідчить про розповсюдження на нього правил статті 264 ЦК України щодо переривання перебігу позовної давності.

Позовну давність слід відрізняти від інших видів строків захисту цивільних прав. Так, не є позовною давністю строк для вчинення виконавчих написів та деякі інші строки. До вказаних строків правила глави 19 ЦК України про зупинення, переривання, поновлення позовної давності не застосовуються.

Таким чином, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що виконавчий напис нотаріуса вчинено поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та перериватися чи поновлюватися такий строк не може, оскільки він є присічним».

У Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16.05.2018 вказано висновок, що:

«...Статтею 26 Закону № 1255-1Vвизначено види позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом № 1255-ІV.

При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону № 1255-ІV встановлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави.

Така вимога узгоджується із частиною першою статті 27 Закону № 1255-ІV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача.

Закон № 1255-ІV пов`язує можливість звернення стягнення на предмет застави не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й встановлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу вказаного стооку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави.

Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення запеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30- денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.

Відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону № 1255- IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту такої реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його не скасовано виданим пізніше загальним актом...».

Відсутність повідомлення про порушення основного зобов`язання, надісланого у встановленій законом формі в установленому законом порядку до видачі виконавчого напису нотаріуса є самостійною та достатньою правовою підставою визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Докази надсилання божнику повідомлення про усунення порушення до матеріалів справи надано не було.

Також, суд приймає до уваги той факт, що з Довідки Відповідача за Кредитним Договором від 06.02.2018, вбачається, що Позивач поступово сплачував заборгованість за кредитом, у зв`язку із чим, станом на 07.04.2017, заборгованість складала 2 939 000.00 доларів США,

Разом з тим, у спірних виконавчих написах розмір заборгованості за Кредитом визначений у сумі 3 734 200,00 доларів США (за тілом кредиту та 354 673,13 доларів США - за відсотками.

Таким чином, заборгованість за тілом кредиту є завищеною на 795 200,00 доларів США, що є однозначною підставою визнання заборгованості спірною та визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню.

Щодо вчинення спірного виконавчого напису не на оригіналі договору, як вказують позивач та третя особа, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.1-5.2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів.

Як вбачається із спірних виконавчих написів, вони дійсно викладені на окремих аркушах на відповідному бланку (по два аркуші в кожному написі. Разом з тим, на копії виконавчого напису №476 є примітка нотаріуса про 10 аркушів в документі, а на напису №477 про 11 документів, які прошиті та пронумеровані між собою.

Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд не досліджував оригінали документів к яким були долучені спірні написи, та не може зробити беззаперечних висновків про те, що ці написи, які було викладено на окремих аркушах на спеціальному бланку, не були прикріплені до основного документа (оригіналі договору).

Таким чином, суд не покладає ці обставини в основу даного судового рішення.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були також досліджені судом та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На виконання ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що з матеріалів справи вбачається наявність достатніх підстав для задоволення позову і визнання позову відповідачами не суперечить закону.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківметал-2» та позовні вимоги ПрАТ"Харківський експериментальний механічний завод" є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За розгляд даного позову позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 4 450,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з врахуванням визнання позову, в розмірі 50 %, що складає 2 270,00 грн.

Сплачений позивачем судовий збір в розмірі решти 50 % в сумі 2 270,00 грн. у відповідності до ч.1 ст.130 ГПК України підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

За розгляд позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, третя особа понесла витрати на оплату судового збору в сумі 2 270,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з врахуванням визнання позову, в розмірі 50 %, що складає 1 135,00 грн.

Сплачений третьою особою судовий збір в розмірі решти 50 % в сумі 1 135,00 грн. у відповідності до ч.1 ст.130 ГПК України підлягає поверненню з державного бюджету.

Інших судових витрат заявлено не було.

Враховуючи складність виготовлення повного тексту рішення по справі та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 5, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, 185, 191, 236-239 Господарського процесуального кодексу України, резолютивну частину рішення оголосити в такій редакції:

ВИРІШИВ:

Прийняти заяву Приватного підприємства «Стройряд» вх.. №17782 від 30.07.2021 про визнання позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківметал-2».

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківметал-2» до Приватного підприємства «Стройряд» задовольнити повністю.

Прийняти заяву Приватного підприємства «Стройряд» вх.. №17783 від 30.07.2021 про визнання позову ПрАТ Харківський експериментальний механічний завод.

Позов ПрАТ Харківський експериментальний механічний завод до Приватного підприємства «Стройряд» задовольнити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 476 від 20.06.2017, виданий приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною, про звернення стягнення на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "А-3", загальною площею 1478,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 251,9 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Д- 1", загальною площею 7006,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ж-1", загальною площею 574,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Й-1", загальною площею 95,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Л-1", загальною площею 38,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Х-1", загальною площею 68,2 кв.м., нежитлову будівлю літ. "П-1", загальною площею 159,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський, 301, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВМЕТАЛ-2")

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 477 від 20.06.2017, виданий приватним нотаріусом КМНО Шевченко Інною Леонтіївною про звернення стягнення на нерухоме майно (нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 847,6 кв.м., нежитлову будівлю літ. "В-1", загальною площею 4643,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Е- 1", загальною площею 1689,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "М-1", загальною площею 25,4 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Н-1", загальною площею 33,8 кв.м., нежитлову будівлю літ. "0-1", загальною площею 33,5 кв.м., нежитлову будівлю літ. "3-1", загальною площею 3072,0 кв.м., нежитлову будівлю літ. "Ю- 1", загальною площею 1536,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, м. Харків, пр. Московський, 301, що належить на праві власності Публічне акціонерне товариство "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД").

Судові витрати позивача та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги по сплаті судового збору за розгляд справи покласти на відповідача в розмірі 50 %.

Стягнути з Приватного підприємства "Стройряд" (, адреса : 61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківметал-2" (, адреса : 61106, м. Харків, пр. Московський, 301) 2 270,00 грн судового збору.

Стягнути з Приватного підприємства "Стройряд" (, адреса : 61105, м. Харків, вул. Киргизька, 19) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ХАРКІВСЬКИЙ ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (61140, м. Харків, вул. Чугуївська, 78, ) - 1 135,00 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено "11" серпня 2021 р.

Суддя С.А. Прохоров