ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 справа № 914/1695/21

За позовом: Львівського міського центру зайнятості, м. Львів,

до відповідача: Університету банківської справи, м. Львів,

про стягнення 4'792,20 грн.,

Суддя Яворський Б.І.

Справу розглянуто без судового засідання та виклику сторін.

Суть спору. На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Львівського міського центру зайнятості до Університету банківської справи про стягнення 4'792,20 грн. завданої матеріальної шкоди.

Предметом позову у справі є вимога про стягнення з відповідача коштів, виплачених ОСОБА_1 , яка у зв`язку з порушенням Університетом порядку її звільнення не мала права на набуття статусу безробітного та призначення вказаної допомоги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16 червня 2021 року справу № 914/1695/21 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 22.06.2021 позовну заву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали, встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановлено відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

13.07.2021 відповідач подав відзив на позов з обґрунтуванням своєї правової позиції, у якому зазначає, що припис ГУ Держпраці у Львівській області ДСУ з питань праці про усунення виявлених правопорушень №ЛВ26513/1097/АВ/П від 15.10.2020 не містив вимоги поновити працівника на роботі, а лише зафіксував помилкове формулювання підстави її звільнення згідно наказу №78-л від 28.08.2020 (п.6 ст.36 КЗпП України (скорочення посади), а не п.1 ст.40 КЗпП України (відмова від переведення)). Зазначає, що умисних дій щодо незаконного звільнення Університет не вчиняв, тому вважає, що приписи ч.4 ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» не підлягають застосуванню, адже виявлену помилку університет усунув з власної ініціативи, і наказом №121-к від 29.10.2020 поновив ОСОБА_1 на роботі та скасував наказ №78-к від 28.08.2020 про звільнення. Згідно наказу №11-к від 03.02.2021 ОСОБА_1 звільнено у порядку п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає правову підставу позову необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

20.07.2021 позивач у відповіді на відзив зазначає, що неправомірні дії університету полягають у прийнятті неправомірного рішення видання наказу №78-к від 28.08.2020 про звільнення, чим була завдана майнова шкода позивачу у розмірі виплаченої допомоги по безробіттю за період 01.10.2020-28.10.2020, оскільки працівник був поновлений на роботі з 01.09.2020, тобто була зайнятою особою, тому до існуючих правовідносин підлягають застосуванню норми ст.1166 ЦК України та ч.1 ст.1173 ЦК України, адже університет є державною установою в системі органів виконавчої влади.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1 ст.248 ГПК України).

Згідно з ч. 2 та ч. 8 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх пояснення. Судові дебати не проводяться.

Стаття 114 ГПК України визначає, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

28.08.2020 гр. ОСОБА_1 звільнена із посади бібліотекаря 1 категорії наукової бібліотеки Університету банківської справи з 31 серпня 2020 року, у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (наказ №78-к від 28.08.2020).

02.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до Львівського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної.

Відповідно до наказу Львівського МЦЗ №НТ200902 від 02.09.2020 ОСОБА_1 надано статус безробітної з 02.09.2020 та з 01.10.2020 розпочато виплату допомоги по безробіттю на підставі п.п.1, 3, 4 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Відповідно до додатку 4 до персональної картки №00062 ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю за період з 01.10.2020 по 28.10.2020 у розмірі 4'792,20 грн.

15.10.2020 Головним управлінням Держпраці у Львівській області за результатами державного контролю додержання Університетом банківської справи законодавства про працю винесено припис про усунення виявлених недоліків №ЛВ26513/1097/АВ/П та зобов`язав керівництво Університету у строк до 30.10.2020 їх усунути та надати відповідні докази.

29.10.2020 наказом Університету банківської справи за №121-К скасовано наказ №78-К від 28.08.2020 про звільнення з роботи ОСОБА_1 та поновлено її на роботі; забезпечено допуск ОСОБА_1 до роботи на посаді бібліотекаря 1 категорії наукової бібліотеки з посадовим окладом 4050,00 грн на місяць, доплатою за особливі умови роботи 50% посадового окладу, надбавкою за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу; вказано внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 ; розрахувати та виплатити компенсацію за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 (за період 01.09.2020 по 29.10.2020) здійснити відповідні виплати із урахуванням скасування виплати вихідної допомоги згідно наказу №78-К від 28.08.2020 на підставі Припису ГУ Держпраці у Л/о, зарахувавши виплачену вихідну допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (наказ №78-К від 28.08.2020) в рахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач стверджує, що з метою досудового врегулювання спору 15.02.2021 на адресу відповідача скеровано повідомлення про повернення виплачених коштів, яке залишене Університетом без задоволення. Листом № 01-015/185 від 01.03.2021 відповідач просив центр зайнятості надати підтверджуючі документи здійснених виплат.

Наказом від 03.02.2021 за №11-К ОСОБА_1 з 10.02.2021 звільнено з роботи згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи (ч.1 ст.6 Закону).

Абзацом 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що видом забезпечення за цим Законом є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Наказом Центру зайнятості №НТ200902 від 02.09.2020 статус безробітної ОСОБА_1 надано з 02.09.2020. За цим же наказом розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

03.11.2020 безробітній ОСОБА_1 наказом центру зайнятості №НТ201103 припинено виплати у зв`язку з поновленням на роботі.

Відповідно до додатку 4 до персональної картки №00062 ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю за період з 01.10.2020 по 28.10.2020 у розмірі 4'792,20 грн.

Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №711/8138/18 зазначено, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Судом встановлено, що за результатами інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Львівській області, Університет банківської справи видав наказ від 29.10.2020 №121-К, яким добровільно скасував наказ №78-К від 28.08.2020 про звільнення ОСОБА_1 та поновив працівника на роботі, про що вніс запис до трудової книжки. Допущене роботодавцем порушення процедури звільнення працівника призвело до виплати допомоги по безробіттю та згодом до поновлення працівника на роботі за правилом ч.1 ст.235 КЗпП України, коли звільнення відбулося без законної на те підстави.

Відповідно до ст.39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» спори, що виникають із правовідносин за цим законом, вирішуються у судовому порядку.

При вирішенні спору суд враховує, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд зауважує, що 29.10.2020 Університет своїми діями, скасувавши наказ від 28.08.2020, визнав свою вину і неправомірність раніше прийнятого ним рішення (наказу №78-К) та поновив працівника на роботі. Такі неправомірні дії відповідача щодо звільнення працівника 28.08.2020 завдали майнової шкоди позивачу у розмірі виплаченої допомоги по безробіттю, адже статус зайнятої особи і статус безробітного є взаємовиключними з огляду на приписи ст.43 Закону України «Про зайнятість населення».

Слід зауважити, що скасування наказу від 28.08.2020 вказує на наявність у ОСОБА_1 за період 01.09.2020 - 29.10.2020 трудових відносин з роботодавцем (п.3.1 наказу №121-К від 29.10.2020), тому заподіяна шкода через виплачену допомогу по безробіттю за період з 01.10.2020 до 28.10.2020 у розмірі 4'792,20 грн підлягає стягненню на користь позивача, адже наявні усі елементи складу цивільного правопорушення. Подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 02.04.2018 у справі №910/5464/17 та від 05.10.2020 у справі №906/1043/19, у якій зазначено: «у позивача виникло право на повернення допомоги по безробіттю, яка була безпідставно отриманаОСОБА_1 у період до 21.02.18, оскільки саме в цей період зазначена особа перебувала в трудових відносинах з роботодавцем внаслідок зміни судовим рішенням дати її звільнення, а відтак не мала права на набуття статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю.».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 4'792,00 грн. безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю обґрунтована, підтверджуються належними доказами та підлягає задоволенню.

Щодо інших аргументів учасників провадження, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями № 853 від 11.06.2021 на суму 2'270,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому при розподілі судових витрат судовий збір у розмірі 2'270,00 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 126, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Університету банківської справи (79007, м.Львів, вул. С.Стрільців, 11; ) на користь Львівського міського центру зайнятості (79060, м.Львів, вул.Кн.Ольги, 122; ) 4'792,00 грн. безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю та 2'270,00 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Б.І. Яворський