ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року Справа №913/390/21
Провадження №19/913/390/21
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи
про стягнення 44 408 грн 52 коп.
Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.
Секретар судового засідання Славич В.І.
У засіданні брали участь:
від позивача Машкіна В.М., адвокат, представник на підставі довіреності б/н від 14.05.2021;
від відповідача представник не прибув
Приватне підприємство "Підшипникзбут" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" про стягнення заборгованості за договором №74/06-19 від 12.06.2019 в розмірі 33 095 грн 20 коп., інфляційних витрат в сумі 3 456 грн 61 коп., 3 % річних у сумі 1 833 грн 38 коп., пені в сумі 6 023 грн 33 коп. (з урахуванням ухвали від 18.06.2021 про роз`єднання позовних вимог).
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №74/06-19 від 12.06.2019 щодо часткової оплати поставленого товару, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, на яку нараховані пеня, інфляційні витрати та 3 % річних.
Ухвалою суду від 18.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2021.
Ухвалою суду від 18.06.2021 роз`єднано позовні вимоги у справі №913/381/21. Розгляд позовних вимог Приватного підприємства "Підшипникзбут" до Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" про стягнення 28 083 грн 59 коп. за договором постачання №110/09-18 від 27.09.2018 ухвалено здійснювати в межах провадження справи №913/381/21. Позовні вимоги Приватного підприємства "Підшипникзбут" до Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" про стягнення 44 408 грн 52 коп. за договором поставки №74/06-19 від 12.06.2019 виділено у самостійне провадження та передано до відділу автоматизованого документообігу суду для проведення реєстрації. Позовні вимоги Приватного підприємства "Підшипникзбут" до Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" про стягнення 13 520 грн 07 коп. за договором поставки №83/07-19 від 09.07.2019 виділено у самостійне провадження та передано до відділу автоматизованого документообігу суду для проведення реєстрації.
Відповідно до ч. 6 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.06.2021 справа №913/390/21 за позовом Приватного підприємства "Підшипникзбут" до Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" про стягнення 44 408 грн 52 коп. за договором поставки №74/06-19 від 12.06.2019, передана на розгляд судді Косенко Т.В.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.06.2021 прийнято до свого провадження справу №913/390/21 за вказаною позовною заявою; відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2021.
Ухвалою суду від 30.06.2021, судове засідання, призначене на 07.07.2021, перенесено на 05.07.2021.
Ухвалою суду від 05.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.07.2021.
Ухвалою суду від 26.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 09.08.2021.
Представник відповідача в судове засідання 09.08.2021 не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Неподання відзиву на позовну заяву та неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.
Згідно положень ст.165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У судовому засіданні 09.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд зазначає наступне.
12.06.2019 між Приватним підприємством Підшипникзбут (продавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Публічного акціонерного товариства "Лисичанськвугілля", яке перейменовано в Акціонерне товариство "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" укладено договір постачання №74/06-19, відповідно до п.1.1 якого, продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар вартістю 83 095 грн 20 коп. у тому числі ПДВ. Номенклатура товарів, що поставляються, вказується у специфікаціях.
Датою поставки товару вважається дата, відповідно видатковим накладним (п.3.1 договору).
Поставка товару за цим договором здійснюється протягом п`яти робочих днів з моменту передплати покупцем, транспортом продавця (п.3.2 договору).
Разом з товаром покупцю передається супроводжувальна документація: рахунок; видаткова накладна; відповідні товаросупроводжувальні накладні; сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у разі якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації); дозвіл Держгірпромнагляду (у разі, якщо отримання даного документа є обов`язковим згідно із нормами чинного законодавства); інструкція (керівництво) з експлуатації (у разі, якщо даний документ передбачено); технічну документацію, передбачену цим договором (п.3.3 договору).
Ціна товару визначається згідно п.1.1 договору (п.4.2 договору).
Оплата за товар здійснюється шляхом 100% передплати, з дня отримання рахунку на сплату за товар (п.5.1 договору).
У випадку прострочення оплати товару, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% від суми неоплаченого товару за кожний день прострочення (п.7.2 договору).
Цей договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та діє до 31 грудня 2019 року. Щодо розрахунків між сторонами до повного виконання своїх зобов`язань за цим договором (п.10.1 договору).
На виконання вказаних умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 83 095 грн 20 коп., який останній оплатив частково, що стало підставою для звернення Приватного підприємства Підшипникзбут з даним позовом до суду.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №74/06-19 від 12.06.2019 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.
Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення передбачені ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.
Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.
Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Факт поставки позивачем товару відповідачеві підтверджується видатковими накладними №968 від 25.06.2019 на суму 12 175 грн 20 коп., №994 від 08.07.2019 на суму 6 120 грн 00 коп., №1050 від 09.07.2019 на суму 64 800 грн 00 коп., довіреностями, експрес-накладними (а.с.19-25). Усього на суму 83 095 грн 20 коп.
Відповідач в обумовлений п.5.1 договору строк, оплату здійснив частково в сумі 50 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №03/418 від 24.06.2019 (а.с.26). Заборгованість станом на дату звернення до суду з відповідним позовом становить 33 095 грн 20 коп.
Відповідач позов не оспорив, доказів відсутності заборгованості суду не подав.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором постачання №74/06-19 від 12.06.2019 в сумі 33 095 грн 20 коп.
Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 10.07.2019 по 14.05.2021 в сумі 1 833 грн 38 коп. та інфляційних втрат за період з липня 2019 року по квітень 2021 року в сумі 3 456 грн 61 коп. господарський суд зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних за період з 10.07.2019 по 14.05.2021 в сумі 1 833 грн 38 коп.. судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню судом повністю.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з липня 2019 року по квітень 2021 року в сумі 3 456 грн 61 коп., суд зазначає, що позивачем неправильно визначено величини приросту індексу споживчих цін, який має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України).
Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, які в силу положень ч.4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України враховуються при виборі і застосуванні норм права.
Ураховуючи наведене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних втрат за період з липня 2019 року по квітень 2021 року, зроблений за допомогою програми "Законодавство", в межах заявленого позивачем періоду, згідно з яким з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 3 441 грн 90 коп.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 14.11.2020 по 14.05.2021 в сумі 6 023 грн 33 коп. суд зазначає наступне.
Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.
Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у випадку прострочення оплати товару, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% від суми неоплаченого товару за кожний день прострочення.
Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Виходячи зі змісту ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №3-53гс15).
Як убачається з матеріалів справи, поставка позивачем товару відповідачеві підтверджується видатковими накладними.
З урахуванням здійсненої відповідачем часткової оплати поставленого товару, заборгованість за останньою видатковою накладною, яка датована 09.07.2019 становить 33 095 грн 20 коп.
Оскільки пунктом 5.1 договору оплата за товар здійснюється з дня отримання рахунку на сплату за товар, то останнім днем є 09.07.2019, а прострочення почалося з 10.07.2019.
З урахуванням порядку нарахування пені, передбаченого ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що позивач має право на відповідне нарахування протягом шести місяців - з 10.07.2019 по 10.01.2020.
Проте розрахунок здійснений за період з 14.11.2020 по 14.05.2021.
Таким чином, порядок обчислення пені не може бути змінений, тому розрахунок, за яким сторона встановила, що початок перебігу часу, за який нараховується пеня обчислюється не з моменту прострочення платежу, а з іншої дати, що визначається шляхом, зокрема, зворотного відрахування шести місяців від дати пред`явлення вимоги, суперечить вимогам закону і не може застосовуватися судом.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №910/4164/17.
Зазначене є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення пені.
Відносно клопотання позивача, викладеного у позовній заяві, про зазначення в резолютивній частині рішення про стягнення 3% річних та інфляційних втрат до моменту повного виконання рішення суду, суд зазначає наступне.
Згідно з ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Відповідно до приписів статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у даному випадку, сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.
Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Окрім того, суд зазначає, що інфляційні є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті. Суму боргу з урахуванням індексу інфляції слід розраховувати виходячи з індексу інфляції. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції встановлюється у відсотках. Отже, індекс інфляції є відсотком індексу споживчих цін який визначається відповідною Державною службою на підставі даних про цінові характеристики товарів та послуг у відповідному місяці.
Таким чином, враховуючи обставини справи та зазначене клопотання позивача, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення суду у даній справі, на підставі та у відповідності до положень ч.10 ст.238 Господарського процесуального кодексу України наявні всі правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою) що здійснюватиме примусове виконання рішення суду 3% річних та інфляційних втрат від суми основної заборгованості у розмірі 33 095 грн 20 коп. до моменту виконання рішення суду в частині стягнення такої основної заборгованості.
Ураховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково.
Як убачається з матеріалів справи при зверненні з позовом позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2270 грн 00 коп.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.06.2021 у справі №913/381/21 за позовом Приватного підприємства "Підшипникзбут"до Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" про стягнення 86 012 грн 18 коп. роз`єднано позовні вимоги у справі.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі роз`єднання судом позовних вимог судовий збір, сплачений за подання позову, не повертається і перерахунок не здійснюється. Після роз`єднання судом позовних вимог судовий збір повторно не сплачується.
Судовий збір у розмірі 1 172 грн 01 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст.123, 129, 232, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -
1. Позов Приватного підприємства "Підшипникзбут" до Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Шахта Новодружеська" Акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" про стягнення 44 408 грн 52 коп., задовольнити частково.
3. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду у даній справі, проводити нарахування до моменту виконання рішення суду в частині стягнення основного боргу в сумі 33 095 грн 20 коп. у повному обсязі:
- 3 % річних від суми непогашеної основної заборгованості за формулою: С х 3 х Д : К : 100, де: С- сума непогашеної заборгованості; 3- відсотки річних; Д - кількість днів прострочення; К - кількість днів у році, в якому наявна непогашена заборгованість, починаючи з 15.05.2021;
- інфляційних втрат від суми непогашеної основної заборгованості за формулою: сума непогашеної заборгованості х індекс інфляції за кожний місяць, починаючи з 15.05.2021, сума непогашеної заборгованості, на яку нараховуються інфляційні за відповідний місяць.
4. У решті позову відмовити.
Відповідно до статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 ГПК України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 ч.1 розділу XI Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено 11.08.2021.

Суддя Т.В. Косенко