ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. Справа№ 910/427/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2021

у справі № 910/427/21 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 96 286,31 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (далі - ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 96 286,31 грн вартості недостачі вантажу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем, як перевізником, зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі №910/427/21 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» вартість нестачі вантажу у розмірі 96 286,31 грн та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту недостачі вантажу, який перевозився у відповідних вагонах; відповідачем не було спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника; в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження технічної чи комерційної несправності вагонів; один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними накладних у вугіллі марки ДГ, Г(Г1) (0-100) не перевищує гранично допустиму норму, яка становить не більше ніж 16,0%, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вугілля кам`яне здане для перевезення в твердому, а не у вологому стані, тому при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах, а не 2%, як помилково вважає відповідач.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення вартості нестачі вантажу у сумі 20 947,21 грн.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач зазначав, що судом не було враховано, що згідно з відмітками в грф. №20 «відмітки відправника» спірних накладних позивачем зазначено, що граничний показник вологості становить до 8%; з урахуванням ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України, недостача маси вантажу і природної втрати вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення, а відповідно до ч. 2 ст. 27 Правил видачі вантажів при видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів завантажених у вологому стані; за встановлених обставин розрахунок за спірними накладними повинен бути здійснений, виходячи із норми природних втрат 2%, а не 1%, як помилково визначив позивач, з яким погодився суд першої інстанції.

Крім того, апелянт посилався на те, що в порушення норм процесуального права судом першої інстанції не дотримано вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного Суду від 21.06.2018 у справі №910/435/17, від 26.06.2018 у справі №910/5497/17, від 05.07.2018 у справі №910/23348/16, від 24.07.2018 у справі №910/22325/16, від 07.05.2019 у справі №910/23346/16, від 10.08.2018 у справі № 910/22324/16, від 16.10.2019 у справі №910/16904/18, від 05.02.2020 у справі № 910/3868/19, від 03.09.2020 у справі № 910/15076/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 поновлено АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі №910/427/21, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги встановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі № 910/427/21.

Позивач правом, наданим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про строк для подання відзиву на апеляційну скаргу був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, у серпні-вересні 2020 року ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» завантажило кам`яне вугілля:

1) у вагон № 61666350 в кількості 69100 кг по накладній № 50398932 від 28.08.2020;

2) у вагони № 61015400 в кількості 67 500 кг, №60028883 в кількості 65 400 кг, № 53502043 в кількості 67 700 кг та №53522124 в кількості 67 500 кг по накладній № 50409143 від 29.08.2020;

3) у вагон № 56874902 в кількості 69 500 кг по накладній № 50395425 від 28.08.2020;

4) у вагони № 54781554 в кількості 69 400 кг по накладній № 50398916 від 28.08.2020;

5) у вагон № 53599643 в кількості 68 900 кг по накладній № 50401520 від 28.08.2020;

6) у вагони № 53748117 в кількості 70 400 кг та №56124423 в кількості 68 400 кг по накладній № 50540996 від 05.09.2020;

7) у вагони № 63813463 в кількості 68 400 кг та №56955149 в кількості 67 300 кг по накладній № 50532175 від 05.09.2020;

8) у вагон № 53511655 в кількості 68 500 кг по накладній № 50598572 від 09.09.2020;

9) у вагон № 61605689 в кількості 69 600 кг по накладній № 50591783 від 09.09.2020;

10) у вагони № 56850233 в кількості 69 600 кг та № 53485926 в кількості 69 500 кг по накладній №50892264 від 25.09.2020;

11) у вагони № 56175821 в кількості 68 200 кг та № 62044680 в кількості 69 000 кг по накладній №50578194 від 08.09.2020.

З вказаних залізничних накладних вбачається, що відповідач прийняв у ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язався доставити його на станції Ігрень Придніпровської залізниці; одержувач - ДТЕК Придніпровська ТЕС; навантаження на рівні бортів, поверхня вантажу маркована повздовжніми борознами.

На вказаних накладних директорами та головними бухгалтерами АТ «ДТЕК Дніпроенерго», ВП «Придніпровська ТЕС» АТ «ДТЕК Дніпроенерго» зазначено, що право пред`явлення претензій та позову передається ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач, як перевізник належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення згідно вказаних залізничних накладних, у зв`язку з чим вагони №№61666350, 61015400, 60028883, 53502043, 53522124, 56874902, 54781554, 53599643, 53748117, 56124423, 63813463, 56955149, 53511655, 61605689, 53485926, 56850233, 56175821, 62044680 з вантажем (вугілля кам`яне) прибули з недостачею, про що на станціях Ігрень Придніпровської залізниці та Бурштин Львівської залізниці були складені комерційні акти №№453105/234, 453105/232, 453105/233, 453105/235, 453105/236, 453105/237, 453105/238, 453105/242, 453105/243, 453105/246, 453105/240.

Посилаючись на те, що АТ «Укрзалізниця» зобов`язане відшкодувати ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» вартість недостачі вантажу у сумі 96 286,31 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитися з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а доводи скаржника вважає обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Загальні умови перевезення на підставі ч. 2 ст. 908 ЦК України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення передбачено ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України), останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту залізниць України поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту залізниць України).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Абзацом 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що на станції відправлення у вищевказаних залізничних накладних зазначено відповідну масу вантажу (вугілля кам`яного) у вагонах. Правильність внесених відомостей до вказаних накладних підтверджена підписом представника відправника.

За приписами ч. 1 ст. 307 ГК України, ст. 22 Статуту залізниць України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Пунктом 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, у розділі Д Комерційного акту №453105/234 від 01.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону №61666350 на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.2020), вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 22500 кг, нетто 69100 кг, а виявилось брутто - 81800 кг, тара згідно перевізного документа - 22500кг, нетто - 59300 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 9800 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/232 від 01.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагонів на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.2020):

у вагоні №61015400 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 21800 кг, нетто 67500 кг, а виявилось брутто - 85850 кг, тара згідно перевізного документа - 21800кг, нетто - 65050 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 3450 кг;

у вагоні №60028883 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 24000 кг, нетто 65400 кг, а виявилось брутто - 87500 кг, тара згідно перевізного документа - 24000 кг, нетто - 64500 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 1900 кг;

у вагоні №53502043 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 21700 кг, нетто 67700 кг, а виявилось брутто - 86750 кг, тара згідно перевізного документа - 21700 кг, нетто - 65050 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 2650 кг;

у вагоні №53522124 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 20700 кг, нетто 67500 кг, а виявилось брутто - 86900 кг, тара згідно перевізного документа - 20700 кг, нетто - 66200 кг, що менше ваги вказаної в документі на 1300 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/233 від 01.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону №56874902 на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.), вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 19700 кг, нетто 69500 кг, а виявилось брутто - 86550 кг, тара згідно перевізного документа - 19700кг, нетто - 66850 кг, що менше ваги вказаної в документі на 2650 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/235 від 01.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону №54781554 на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.), вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 23500 кг, нетто 69400 кг, а виявилось брутто - 81100 кг, тара згідно перевізного документа - 23500 кг, нетто - 57600 кг, що менше ваги вказаної в документі на 11800 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/236 від 01.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону №53599643 на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.), вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 22700 кг, нетто 68900 кг, а виявилось брутто - 88700 кг, тара згідно перевізного документа - 22700 кг, нетто - 66000 кг, що менше ваги вказаної в документі на 2900 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/237 від 08.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагонів на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.):

у вагоні №53748117 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 20000 кг, нетто 70400 кг, а виявилось брутто - 89150 кг, тара згідно перевізного документа - 20000 кг, нетто - 69150 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 1250 кг;

у вагоні №56124423 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 22500 кг, нетто 68400 кг, а виявилось брутто - 89550 кг, тара згідно перевізного документа - 22500 кг, нетто - 67050 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 1350 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/238 від 08.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагонів на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.):

у вагоні №63813463 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 23000 кг, нетто 68400 кг, а виявилось брутто - 90100 кг, тара згідно перевізного документа - 23000 кг, нетто - 67100 кг, що менше ваги вказаної в документі на 1300 кг;

у вагоні №56955149 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 22000 кг, нетто 67300 кг, а виявилось брутто - 88050 кг, тара згідно перевізного документа - 22000 кг, нетто - 66050 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 1250 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/242 від 10.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону №53511655 на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.), вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 22500 кг, нетто 68500 кг, а виявилось брутто - 88500 кг, тара згідно перевізного документа - 22500 кг, нетто - 66000 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 2500 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/243 від 10.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагону №61605689 на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.), вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 22600 кг, нетто 69600 кг, а виявилось брутто - 89650 кг, тара згідно перевізного документа - 22600 кг, нетто - 67050 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 2550 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/246 від 28.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагонів на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.):

у вагоні №56850233 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 22300 кг, нетто 69600 кг, а виявилось брутто - 89000 кг, тара згідно перевізного документа - 22300 кг, нетто - 66700 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 2900 кг;

у вагоні №53485926 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 23000 кг, нетто 69500 кг, а виявилось брутто - 88500 кг, тара згідно перевізного документа - 23000 кг, нетто - 65500 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 4000 кг.

У розділі Д Комерційного акту №453105/240 від 10.09.2020 зазначено, що при комісійному перевантажуванні вагонів на справних вагонних 150т тензометричних вагах вантажоодержувача ВВ150-2-50СД заводський №567 (держ.повірка 07.08.20р.):

у вагоні №62044680 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 23000 кг, нетто 69000 кг, а виявилось брутто - 83200 кг, тара згідно перевізного документа - 23000 кг, нетто - 60200 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 8800 кг;

у вагоні №56175821 вага визначена вантажовідправником брутто - не вказана, тара - 21600 кг, нетто 68200 кг, а виявилось брутто - 86600 кг, тара згідно перевізного документа - 21600 кг, нетто - 65000 кг, що менше ваги, вказаної в документі на 3200 кг.

У вищенаведених комерційних актах також зазначено, що над люками виявлене поглиблення вантажу; маркування порушене; в технічному відношенні вагони справні; люки зачинені; течі вантажу немає.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, вищевказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначених у накладних №50398932 від 28.08.2020, № 50409143 від 29.08.2020, № 50395425 від 28.08.2020, № 50398916 від 28.08.2020, № 50401520 від 28.08.2020, № 50540996 від 05.09.2020, № 50532175 від 05.09.2020, № 50598572 від 09.09.2020, № 50591783 від 09.09.2020, №50892264 від 25.09.2020, №50578194 від 08.09.2020, фактичній масі вантажу, та недостачі вантажу, який перевозився у вагонах №№61666350, 61015400, 60028883, 53502043, 53522124, 56874902, 54781554, 53599643, 53748117, 56124423, 63813463, 56955149, 53511655, 61605689, 53485926, 56850233, 56175821, 62044680.

При цьому, доказів заперечень відповідача щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факту оскарження їх з боку останніх відсутні.

Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Стаття 623 ЦК України зобов`язує сторону, яка порушила зобов`язання відшкодувати завдані у результаті цього збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу регулюється Статутом залізниць України, норми якого є спеціальними у сфері залізничних перевезень і не суперечать положенням ЦК України і ГК України.

За приписами ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Вищенаведені положення законодавства та обставини справи свідчать про відповідальність саме відповідача, як перевізника, за спірну нестачу.

При цьому, відповідачем, всупереч ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», ст. 113 Статуту залізниць України не доведено суду, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин, тобто не спростовано відсутність своєї вини у незабезпеченні збереження переданого йому вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх

випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження

визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час

перевезення. Загальна сума відшкодування збитку за незбережений вантаж в

усіх випадках не може перевищувати суми, яка сплачується за

повністю втрачений вантаж. Поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копії довідок, підписаних генеральним директором, в.о. начальника відділу з планування та інвестицій, а також начальником дільниці навантаження ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» №№11/1719, 11/1720, 11/1721, 11/1722, 11/1712, 11/1716, 11/1717, 11/1713, 11/1718, 11/1714 від 30.10.2020, згідно з якими вартість 1 тонни відвантаженого вугілля становить:

- у вагоні №61666350 по накладній №50398932 від 28.08.2020 -1625,40 грн з ПДВ;

- у вагонах №61015400, №60028883, №53502043 та №53522124 по накладній №50409143 від 29.08.2020 -1724,58 грн з ПДВ;

- у вагоні №56874902 по накладній №50395425 від 28.08.2020 -1897,38 грн з ПДВ;

- у вагоні №54781554 по накладній №50398916 від 28.08.2020 -1881,18 грн з ПДВ;

- у вагоні №53599643 по накладній №50401520 від 28.08.2020 -1825,74 грн з ПДВ;

- у вагонах №53748117 та №56124423 по накладній №50540996 від 05.09.2020 -1555,03 грн з ПДВ;

- у вагонах №63813463 та №56955149 по накладній №50532175 від 05.09.2020 - 1555,03 грн з ПДВ;

- у вагоні №53511655 по накладній №50598572 від 09.09.2020 -1769,21 грн з ПДВ;

- у вагоні №61605689 по накладній №50591783 від 09.09.2020 -1795,82 грн з ПДВ;

- у вагонах №56850233 та №53485926 по накладній №50892264 від 25.09.2020 - 1738,78 грн з ПДВ;

- у вагонах №56175821 та №62044680 по накладній №50578194 від 08.09.2020 - 2029,33 грн з ПДВ.

Враховуючи положення ч.2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст. 115 Статуту залізниць України, колегія суддів вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тонни вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим, заперечення відповідача в цій частині визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.

Пунктом 27 Правил перевезення вантажів встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. «г» ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

Разом з тим, місцевий господарський суд помилково погодився з розрахунком збитків, спричинених внаслідок недостачі, проведеним позивачем з урахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка відповідно до п. 27 Правил перевезення вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне марки г-газовий у твердому стані (п. 20 залізничних накладних), складає 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що при визначенні суми норми природної втрати маси вантажу підлягав застосуванню коефіцієнт 2%, а не 1%, як помилково вказав суд першої інстанції,

Так, у графі №20 спірних залізничних накладних зазначено, що граничний показник вологості не менше 8%, тобто наявність вологи у вантажі є фактом, визначеним позивачем, оскільки відповідно до Правил оформлення перевізних документів графа 20 у накладній заповнюється відправником.

Крім того, у комерційних актах щодо зазначених вище накладних також міститься вказівка на наявність вологи у вантажі, а саме, у розділі Д: «За документом значиться: вантаж «граничний показник вологості до 8%».

Отже матеріали справи містять належні докази того, що вантажі були відправлені вантажовідправником вантажоодержувачу у вологому стані, а отже, у даному випадку має бути застосована норма природної втрати, яка складає 2%.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.06.2018 у справі №910/435/17, від 24.07.2018 у справі №910/22325/16, від 07.05.2019 року у справі №910/23346/16, від 10.08.2018 у справі №910/22324/16, від 05.02.2020 у справі №910/3868/19, від 03.09.2020 у справі №910/15076/19.

З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними накладних у вугіллі марки ДГ, Г(Г1) (0-100) не перевищує гранично допустиму норму, яка становить не більше ніж 16,0%, а тому повинна застосовуватись норма нестачі у розмірі 1%, колегія суддів вважає помилковим та таким, що не відповідає вищенаведеним приписам законодавства та висновкам Верховного Суду щодо застосування норми п. 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, у подібних правовідносинах.

Перевіривши надані сторонами розрахунок та контррозрахунок вартості нестачі вантажу, колегія суддів встановила, що з урахуванням норми природної втрати, яка у даному випадку складає 2%, розмір збитків який підлягає стягненню з відповідача внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника становить 75 339,13 грн.

З огляду на викладене, а також те, що судом встановлено факт незбереження відповідачем прийнятого до перевезення вантажу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві вартість втраченого під час перевезення залізницею вантажу у сумі 75 339,13 грн.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

За приписами ст. 133 Статуту залізниць України, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, на вищевказаних залізничних накладних міститься переуступний напис за підписами директора та головного бухгалтера АТ «ДТЕК Західенерго», скріплений печаткою товариства, який свідчить про передачу права на пред`явлення позову позивачеві, тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника, що не суперечить статті 133 Статуту залізниць України.

Так, відповідно до пункту 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. У разі пред`явлення до перевезення вантажу груповою відправкою або маршрутом відправник додає до накладної відомість вагонів (додаток 2 до цих Правил) або відомість вагонів і контейнерів, що перевозяться маршрутом (групою) за накладною.

Тобто відомість вагонів є додатком до накладної і, відповідно, її складовою частиною, якщо, як у спірних відносинах, здійснюється групова відправка, що підтверджується залізничними накладними, в яких у 54 графі зазначені відомості вагонів.

Згідно з пунктом 6.7 Правил оформлення перевізних документів №644 від 21.11.2000 номери вагонів, їх рід, число осей, маса тари, вантажопідйомність, маса вантажу, пломби (запірно-пломбувальних пристроїв), сума платежів для кожного вагона зазначаються у відомості вагонів, яка додається до накладної та є її невід`ємною частиною.

За таких обставин позивач має право на пред`явлення даного позову, враховуючи наявність належним чином оформлених переуступних підписів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» вартість нестачі вантажу у розмірі 75 339,13 грн. В іншій частині позову, а саме, в стягненні 20 947,18 грн необхідно відмовити.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, у відповідності до п.п. 3-4 ч.1 ст. 277 ГПК України, є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права щодо необхідності врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин, а також у зв`язку з невідповідністю висновків місцевого господарського суду встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та часткового скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі №910/427/21.

Відповідно до ч.ч. 1, 14 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене, судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі №910/427/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.04.2021 у справі №910/427/21 скасувати частково та викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код 00176472) вартість нестачі вантажу у розмірі 75 339 (сімдесят п`ять тисяч триста тридцять дев`ять) грн 13 коп. та судовий збір в розмірі 1 776 (одна тисяча сімсот сімдесят шість) грн. 16 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.»

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код 00176472) на користь Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, буд. 1; ідентифікаційний код 40081195) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 404 (три тисячі чотириста чотири) грн 99 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи №910/427/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова