УХВАЛА

16 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/14596/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Пукшин Л. Г.

від 24.02.2021 та

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Пономаренко Є. Ю., Дідиченко М. А., Майданевич А. Г.

від 17.05.2021

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фірма "Нафтогазбуд"

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо"

про визнання незаконним рішення та заборону вчиняти дії,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Фірма "Нафтогазбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання незаконним рішення та заборону вчиняти дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 у справі № 910/14596/19 позов задоволено частково: визнано незаконним рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 208/15 від 31.08.2015 про затвердження ліквідної маси Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", зокрема, в частині включення до ліквідної маси Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" кредитного договору № 24/3-07 від 23.04.2007 про відкриття відновлювальної кредитної лінії між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та договору іпотеки № 91/23-2007 від 24.04.2007 до нього; договору кредитної лінії (в національній валюті) № KJI/1000/7/08 від 16.04.2008 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та договору застави нерухомого майна (іпотеки) № КЛЗ/1000/40/08 від 16.04.2008 до нього; кредитного договору № 0505/01 (відновлювальна лінія, юридична особа) від 05.05.2009 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та договору іпотеки від 05.05.2009 до нього; кредитного договору № 031/1-2009/980 від 19.08.2009 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та договору іпотеки від 03.09.2009 до нього; кредитного договору № 012/1-2011/980 від 30.03.2011 між Приватним акціонерним товариством "Фірма "Нафтогазбуд" та Публічним акціонерним товариством "Банк Камбіо" та договорами забезпечення до нього. В задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою від 17.05.2021 Північний апеляційний господарський суд залишив без змін рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 у справі № 910/14596/19.

15 червня 2021 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду через Північний апеляційний господарський суд з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 910/14596/19.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Судом встановлено, що вона підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.

Поряд з цим, за приписами частини 2 зазначеної статті підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

При цьому пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

З огляду на зміст наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах ;

пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення;

пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Зі змісту касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вбачається, що підставою касаційного оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 910/14596/19 скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктами 1 та 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Водночас обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16 та від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, проте конкретно не зазначає яку саме норму (норми) права застосував суд апеляційної інстанції без урахування висновків, викладених в цих постановах. Отже скаржником не дотримано вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з позовної заявою) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки у даній справі позов поданий у жовтні 2019 року, для вирахування розміру сплати судового збору застосовується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 1 921,00 грн, оскільки статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2019 року встановлений у розмірі 1 921,00 грн.

Абзацом 2 частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З огляду на таке, судовий збір за подання позову до Господарського суду міста Києва у даній справі становив 3 842,00 грн (за дві немайнові вимоги).

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з частиною 4 статті 6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 910/14596/19 в частині задоволених позовних вимог, то судовий збір за подання касаційної скарги вираховується з однієї немайнової вимоги - 1 921,00 грн. Таким чином судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду повинен сплачуватись у сумі - 3 842,00 грн (1 921,00 грн * 200%).

Однак до касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не додано доказів сплати судового збору, натомість заявлено клопотання про відстрочення його сплати до закінчення касаційного перегляду справи.

Розглянувши клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відстрочення сплати судового збору, Суд не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що положення підпунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення підпункту 3 частини 1 статті 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

З огляду на те, що предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно із частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишається без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, із наданням скаржнику строку для усунення недоліків, шляхом:

- зазначення норми (норм) права, яку (які) застосував суд апеляційної інстанції без урахування висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/24198/16 та від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц;

- надання Суду доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 910/14596/19 у встановленому законом порядку та розмірі, а саме у сумі 3 842,00 грн.

Крім того, статтею 291 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок особи, яка подає касаційну скаргу, надсилати іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

До касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не додано доказів надіслання копії касаційної скарги та доданих до неї документів іншим учасникам справи, листом з описом вкладення.

Згідно із частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Відповідно до частини 2 статті 294 Господарського процесуального кодексу України до відкриття касаційного провадження учасники справи мають право подати заперечення проти відкриття касаційного провадження.

Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, закріплені частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

У зв`язку із залишенням касаційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб без руху, клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження не розглядається.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 24.02.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 910/14596/19 залишити без руху.

2. Надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги у встановлений судом строк така касаційна скарга вважається неподаною і підлягає поверненню скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Верховного Суду Н. М. Губенко