ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2021 р. Справа№ 910/15859/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Пашкіної С.А.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"

на рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2021 р. (повний текст складено 01.04.2021 р.)

у справі № 910/15859/20 (суддя - Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"

до Приватного підприємства "Автоентерпрайз"

про стягнення штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" звернулося з позовом до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" про стягнення штрафних санкцій на підставі договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р. у розмірі 90750,00 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.10.2020 р. відкрито провадження у справі № 910/15859/20 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.12.2020 р. розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.03.2021 р. у справі № 910/15859/20 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті".

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідачем не було виконано обов`язок щодо забезпечення підключення майна позивача до електромережі та його схоронності, оскільки 22.08.2020 р. позивачем було виявлено відключення обладнання, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29А, у зв`язку з чим обладнання не використовувалось в господарській діяльності позивача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" у справі № 910/15859/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/15859/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків апеляційної скарги не більше десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 р. у справі № 910/15859/20 було поновлено строк на апеляційне оскарження Товариству з обмеженою відповідальністю "Іоніті" зазначений строк, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2021 р. у справі № 910/15859/20, керуючись ч. 10 ст. 270 ГПК України, розгляд справи вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) та встановлено Приватному підприємству "Автоентерпрайз" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу впродовж 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Втім відповідач не скористався своїм правом та не подав відзив у передбачені строки.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3505/21 від 11.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/15859/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/15859/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Пашкіна С.А.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

16.12.2019 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (далі - замовник) та Приватним підприємством "Автоентерпрайз" (далі - виконавець) було укладено договір про надання послуг з розміщення обладнання (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих актах приймання-передачі до цього договору, за адресами та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання-передачі до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з п. 1.2 договору місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі. Місцем виконання цього договору є місце розміщення обладнання.

Як передбачено п. 1.3 договору, обладнання замовника належить йому на праві власності або користування. Замовник має право здійснювати управління обладнанням.

У відповідності до п. п. 2.1.6, 2.1.7 договору виконавець зобов`язується забезпечити підключення обладнання замовника до електричної мережі та його безперебійне електричне живлення.

Згідно з п. 2.1.11 договору виконавець зобов`язується у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

За п. 3.1 укладеного договору за надані за договором послуги замовник щомісячно виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30,00 грн (в т.ч. ПДВ 5,00 грн), а також 8,00 грн вартості електроенергії, яку споживала кожна окрема одиниця обладнання замовника за місяць.

Винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання (у розмірі, визначеному у договорі № 19/10-16), здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, виключно після виставлення виконавцем відповідних рахунків (п. 3.2 договору).

Пунктом 3.3 договору визначено, що винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання, виплачується протягом 10-ти банківських днів після виставлення виконавцем відповідних рахунків на банківський рахунок виконавця, вказаний на таких рахунках.

Відповідно до п. 4.2 договору сторони погодили, що обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

Згідно з п. 5.4 договору, у випадку будь-якого порушення відповідачем умов даного договору, що призвело до неможливості використання позивачем для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього договору (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів позивача, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи позивача, відключення обладнання від електричної мережі) за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі, що вираховується за наведеною у цьому договорі формулою.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2020 року включно (п. 6.1 договору).

16.12.2019 р. між сторонами був підписаний акт приймання-передачі, за умовами якого замовник розмістив, а виконавець надав місце для розміщення наступного обладнання:

- зарядний пристрій постійного струму для заряджання автомобілів (DC): "5 Елемент", місце розміщення - м. Київ, вул. Електриків, 29А;

- зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС): "5 Елемент", місце розміщення - м. Київ, вул. Електриків, 29А.

22.08.2020 р. позивачем було здійснено обстеження обладнання та виявлено неможливість використання зарядних пристроїв, розміщених за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29А, у зв`язку з їх відключенням.

За результатом проведеного обстеження позивачем було складено акт.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору, не забезпечив безперебійне електричне живлення обладнання позивача за період з 22.08.2020 по 15.10.2020 р., що призвело до неможливості його використання, у зв`язку з чим останнім нараховано штраф.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

За ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог під час розгляду справи в суді першої інстанції, вказував на те, що договір про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р. та акт приймання-передачі від 16.12.2019 р. ним не укладались. Дані документи, як наголошував відповідач, мають всі ознаки фальсифікації, оскільки були підписані неуповноваженим представником відповідача, без згоди директора підприємства. Відповідач звертає увагу на те, що позивачем до матеріалів справи не надано оригіналу договору, а надано так званий "дублікат" договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р., при цьому, позивач не звертався до відповідача у зв`язку з втратою або відновленням оригіналу договору.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення в даній справі, керуючись презумпцією правомірності правочину (ст. 204 Цивільного кодексу України), відхилив доводи відповідача щодо підписання договору про надання послуг від 16.12.2019 р. неуповноваженою особою, встановивши, що доказів недійсності укладеного сторонами договору про надання послуг від 16.12.2019 р. відповідач суду не надав.

Вказані висновки місцевого господарського суду позивачем не заперечуються, відповідачем в апеляційному порядку також оспорені не були.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що договір був визнаний недійсним у судовому порядку або відомостей про те, що такий оспорюється в судовому порядку в іншому судовому процесі відповідачем суду не надано. При цьому, відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідність наданого позивачем до матеріалів справи дубліката договору його оригіналу.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Приписами ст. 218 ГК України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ст. 546 ЦК України).

Згідно зі ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст. 549 ЦК України ).

У відповідності до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За доводами позивача відповідачем було допущено порушення умов укладеного договору, а саме зобов`язання щодо забезпечення підключення обладнання (зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів), розташованого за адресою: м. Київ, вул.. Електриків, 29А, що є підставою для стягнення з нього штрафу на підставі пункту 5.4 укладеного договору.

Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується укладеним сторонами актом приймання-передачі обладнання від 16.12.2019 р., позивач на підставі договору розмістив, а відповідач надав місце для розміщення (м. Київ,вул. Електриків, 29А), зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів.

У пунктах 2.1.6, 2.1.7, 2.1.11 договору сторонами визначено, що відповідач зобов`язався забезпечити підключення обладнання до електричної мережі та безперебійне електричне живлення обладнання замовника; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Втім, позивачем до матеріалів справи надано належним чином завірену копію акту обстеження обладнання, складеного 22.08.2020 р. директором ТОВ "Іоніті" ОСОБА_1 та монтажником електричного устаткування ОСОБА_2, в якому встановлено неможливість використання вищевказаного зарядного пристрою для заряджання електромобілів за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29А, у зв`язку з його відключенням.

Також позивачем в суді першої інстанції під час проведення підготовчого засідання додано нотаріально завірену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. заяву свідка ОСОБА_1 (директора ТОВ "Іоніті") від 23.12.2020 р., зареєстровану в реєстрі за № 2914, у якій останній повідомляє, що 06.02.2019 р. з метою здійснення інвентаризації обладнання ТОВ "Іоніті" він та монтажник електричного устаткування ОСОБА_2 прибули за адресою: м. Київ, пр. Електриків, 29А, для огляду обладнання, розміщеного за вказаною адресою на підставі договору. Внаслідок огляду зарядного пристрою було встановлено відключення обладнання ТОВ "Іоніті" від електричної мережі, яке проявлялося у відсутності будь-яких позначок на екрані зарядного пристрою та неможливості здійснення заряджання автомобіля. Шляхом огляду складових обладнання було виявлено відсутність в зарядному пристрої постійного струму для заряджання електромобілів модему ТОВ "Іоніті" і виявлено наявність стороннього модему, який не належить ТОВ "Іоніті" і походження якого ТОВ "Іоніті" невідоме. Зазначене свідчить про заміну модему обладнання: функціональної складової зарядного пристрою, призначеного для зв`язку із системою обліку зарядного пристрою, його моніторингу та керування. При цьому, відповідно до правил поводження з електроустаткуванням та з метою забезпечення безпеки осіб, заміна модему зарядного пристрою неможлива без відключення зарядного пристрою від електричної мережі.

У заяві директор позивача Гулєй С.В. повідомляє, що не надавав жодним особам вказівок щодо відключення від електричної мережі обладнання, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29А , та вказівок щодо заміни модему обладнання ТОВ "Іоніті".

Оцінивши надану позивачем до матеріалів справи заяву свідка ОСОБА_1 від 23.12.2020 р., суд апеляційної інстанції встановив, що остання фіксує повідомлення директора ТОВ "Іоніті" ОСОБА_1 про відомі йому обставини та відповідає вимогам статті 88 ГПК України.

Відтак, вказана заява свідка приймається судом до уваги як доказ у справі, який, у сукупності із наданим позивачем актом обстеження від 22.08.2020 р., підтверджує факт порушення відповідачем умов укладеного договору.

За доводами позивача останнім не надавалась відповідачу згода на відключення обладнання, більш того, позивач розраховував на безперебійну можливість використання обладнання у своїй господарській діяльності.

В обґрунтування своїх заперечень на позов відповідач зазначав, що на сторінці позивача в соціальній мережі Facebook 04.05.2020 р. та 06.05.2020 р. було розміщено оголошення про початок відключення позивачем зарядних станцій, що, на його думку, свідчить про визнання самим позивачем факту самостійного відключення обладнання від електричної мережі та відсутності порушень зі сторони відповідача.

На підтвердження фіксування змісту повідомлень позивача в соціальній мережі Facebook відповідачем було надано в матеріали справи експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №304/2020-ЕВ від 20.10.2020 р., складений Дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" Консорціуму "Український центр підтримки номерів та адрес", а також висновок комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет № 576/10/2020, складений 19.10.2020 експертом ТОВ "Експертно-дослідна служба України" Усковим К.Ю.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які він посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог. Так, судом першої інстанції було взято до уваги як доказ наданий відповідачем висновок комп`ютерно-технічної експертизи № 576/10/2020 від 19.10.2020 р., за яким позивач на своїй сторінці у соціальній мережі facebook (https://www.facebook.com/ionity.ua/) 06.05.2020 р. розмістив оголошення про відключення зарядних станцій в мережі "Autoenterprise", що ставить під сумнів відключення зарядного пристрою для електромобілів саме відповідачем.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується із наведеними висновками місцевого господарського суду з огляду на наступне.

За приписами ч. ч. 1-3 ст. 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду ( ст. 101 ГПК України).

Положеннями ст. 104 ЦК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Оцінюючи експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 304/2020-ЕВ від 20.10.2020 р., складений Дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" Консорціуму "Український центр підтримки номерів та адрес", та висновок комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет № 576/10/2020 від 19.10.2020 р., суд апеляційної інстанції не приймає до уваги вказані висновки як належні, допустимі та достовірні докази, оскільки в останніх відсутні будь-які посилання під час здійснення дослідження на обставини у даній справі, зокрема на договір про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2020 р., що ставить під сумнів обґрунтованість висновків експертів.

Крім того, в експертному висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет № 304/2020-ЕВ від 20.10.2020 р. відсутня, всупереч вимог ч. 5 ст. 101 ГПК України, інформація про те, що такий висновок підготовлено для подання до суду а також те, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність.

Окрім того, колегія суддів відзначає, що у наведених повідомленнях, які розміщені в соціальній мережі Facebook, відсутні будь-які посилання на місце розташування обладнання та на договір про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2020 р., більш того, вказані повідомлення розміщені у період, який не входить до спірного періоду, що визначений позивачем (з 22.08.2020 р. по 15.10.2020 р.).

Отже, за умовами укладеного договору відповідач повинен був забезпечити підключення обладнання та безперебійне електричне живлення обладнання позивача, а у випадку необхідності відключення обладнання - отримати письмовий дозвіл позивача.

Як вбачається з акту обстеження обладнання від 22.08.2020 р., заявою свідка директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" Гулея С.В. від 29.12.2020 р., відповідачем було порушено умови договору щодо забезпечення електричним живлення обладнання позивача, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 29А, у період з 22.08.2020 р. по 15.10.2020 р.

Відповідачем, натомість, доводів позивача відповідними доказами не спростовано, жодних доказів, що свідчили б про належне виконання умов Договору суду не надано, як і не надано у відповідності до ст. 218 ГК України доказів на підтвердження вжиття необхідних заходів для недопущення порушень.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, на переконання колегії суддів докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог є більш вірогідними ніж докази, подані відповідачем на їх спростування. Факт порушення відповідачем умов договору підтверджений матеріалами справи та ним не спростований.

Відповідальність у вигляді штрафу за порушення зобов`язань передбачена у пункті 5.4 договору, відповідно до якого сторони погодили, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього договору (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі) за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за формулою, наведеною у договорі.

За розрахунком позивача сума нарахованого позивачем штрафу становить 90750,00 грн за 55 днів, впродовж яких існувала неможливість використання обладнання, а саме у період з 22.08.2020 р. по 15.10.2020 р.

Розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно, відповідно до наведеної у договорі формули (1*1500 + 1*150)*55 = 90750,00 грн.

Таким чином, висновки місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі є помилковими, а вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" про стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 р. у розмірі 90750,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повне задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті".

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги необхідно покласти на відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 10.03.2021 р. у справі № 910/15859/20 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" задовольнити повністю.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271А, оф. 2, код 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, 36 Д, оф. 6, код 42153109) 90750 (дев`яносто тисяч сімсот п`ятдесят),00 грн штрафу.

5. Стягнути з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" (61054, м. Харків, вул. Академіка Павлова, 271А, оф. 2, код 40119580) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (01133, м. Київ, вул. Євгенія Коновальця, 36 Д, оф. 6, код 42153109) 2102 (дві тисячі сто дві),00 грн судового збору за подання позовної заяви, 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три),00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

С.А. Пашкіна