ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року м.Дніпро Справа № 904/3857/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Коваль Л.А., Мороза В.Ф.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 (повне рішення складено 01.06.2021, суддя Назаренко Н.Г.) у справі

за позовом акціонерного товариства "Укргазвидобування", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна", м. Дніпро

про стягнення пені у розмірі 134 233,12 грн.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" про стягнення пені у розмірі 134 233,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №УГВ3249/30-19 від 27.11.2019 щодо своєчасної поставки товару.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 у даній справі позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" на користь акціонерного товариства "Укргавидобування" 67 116,56 грн - пені та 2 270,00 грн - витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" на користь акціонерного товариства "Укргазвидобування" 67 116,56 грн - пені - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано посиланням на прострочення відповідачем строку поставки товару. Приймаючи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, незначне прострочення виконання зобов`язання по договору, відсутність негативних наслідків для позивача у зв`язку з несвоєчасною поставкою товару, невідповідність заявленого до стягнення надмірно великого розміру пені наслідкам порушення, в силу положень ст.233 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір пені за несвоєчасну поставку товару на 50%, а саме: до 67 116,56 грн.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство "Укргазвидобування", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог в сумі 67 116,56 грн і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" на користь акціонерного товариства "Укргавидобування" 67 116,56 грн - пені, в іншій частині рішення залишити без змін.

Аргументуючи апеляційну скаргу, позивач вказує, що стягувана сума пені 134 233,12 грн становить лише 1% від суми порушеного зобов`язання (13 423 312,37 грн), а суд зменшив її на 50% за відсутності жодних доказів як поважності причин порушення відповідачем зобов`язання, так і винятковості випадку.

Скаржник стверджує, що з огляду на відсутність поважних причин прострочки поставки, доказів винятковості випадку для зменшення пені, судом було порушено основні засади господарського судочинства: верховенство права, принципи рівності сторін перед законом і судом та змагальності, взято до уваги виключно інтереси відповідача, а також неправильно витлумачено матеріальні норми.

Судом першої інстанції не взято до уваги умови договору та не враховано факт продовження строку поставки товару на 160 днів за додатковою угодою №1.

Доказів неможливості вчасної поставки товару відповідач не надав.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін, оскільки вважає справедливим та таким, що не порушує жодних норм закону.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначає, що він своєчасно виконав свої зобов`язання, а саме: відправив товар позивачу, свідченням чого є залізничні накладні та товарні накладні. Перевізником доставлено товар до пункту призначення із незначним простроченням - 03.01 та 06.01.2021. Дата 11.01.2021 - це дата розвантаження і фактичного одержання товару позивачем, відповідно якої і нарахована позивачем пеня, з чим погодився суд першої інстанції.

Відповідач звертає увагу, що ним 23.06.2021 виконано рішення суду від 31.05.2021 і перераховано кошти у сумі 69 386,56 грн на рахунок позивача.

Під час вирішення питання про зменшення заявленого розміру штрафу, судом враховано, що відповідач під час поставки товару діяв добросовісно, маючи на меті найшвидше виконання умов договору та задоволення потреб позивача. Фактично відповідач виконав умови договору своєчасно, постачання відбулось до 31.12.2020, як встановлено умовами договору, однак доставлено товар до місця розвантаження Укрзалізницею із незначним простроченням.

Позивач у наданих запереченнях щодо відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що відповідач не спростовує висновку суду про те, що граничним строком поставки товару є 31.12.2020, а товар поставлено 11.01.2021. Відповідач фактично визнав прострочення ним строків поставки товару. Відповідачем не було наведено та доведено, а судом не було встановлено жодних поважних та об`єктивних причин прострочення поставки товару відповідачем.

Позивач вважає, що відповідачем не доведено існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій на підставі норм законодавства України, не надано доказів вжиття відповідачем будь-яких залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а заявлена сума штрафних санкцій, з огляду на загальну суму укладеного договору та суму невиконаного зобов`язання, не може бути розцінена як надмірно велика.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Укргазвидобування" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021; згідно положень ч.13 ст.8, ч.2 ст.271 Господарського процесуального кодексу України постановлено розгляд справи здійснити у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розпорядженням керівника апарату суду від 18.08.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чередка А.Є.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

27.11.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (далі - постачальник) та акціонерним товариством "Укргавидобування" (далі - покупець) укладено договір поставки № УГВ3249/30-19, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (пункт 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору встановлено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації, яка є додатком № 1 до договору та є його невід`ємною частиною.

Ціна цього договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ (застосовується якщо постачальник є резидентом, платником ПДВ) або в іноземній валюті без урахування ПДВ (застосовується, якщо постачальник є нерезидентом). Загальна ціан договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору (п.п. 3.1., 3.2. договору).

Згідно п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред`явлення постачальником рахунку на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування на рахунок постачальника, на умовах зазначених у специфікації або з урахуванням умов, передбачених п.3.4. цього договору.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору (п. 5.1. договору).

Пунктом 5.3. договору встановлено, що датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною (для нерезидентів) або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної, (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної вважається дата підписання покупцем).

Постачальник-нерезидент за 15 днів до дати відвантаження товару зобов`язаний надати покупцю (електронною поштою) наступну інформацію: номенклатура товару; вартість товару; кількість місць; габарити товару; вага товару.

Відвантаження товару здійснюється після отримання постачальником погодження покупцю (застосовується якщо постачальник є нерезидентом).

Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (пп. 6.3.1. договору).

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором (п. 7.2. договору).

Пунктом 7.10. договору встановлено, що у разі невиконання постачальником взятих на себе зобов`язань з поставки товару у строки, зазначені у даному договорі, останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності), за умови надання постачальником забезпечення виконання своїх зобов`язань по договору, які відповідають вимогам, вказаним у п. 10.2. цього договору і діє до повного виконання сторонами зобов`язань (п. 10.1. договору).

Сторонами підписано специфікацію № 1.

25.08.2020 сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору № УГВ 3249/30-19 від 27.11.2019, відповідно до якої сторони внесли зміни до специфікації № 1 та виклали її в новій редакції.

Пунктом 3 специфікації №1 встановлено, що строк поставки товару до 31.12.2020 з дати укладення договору.

Позивачем направлено на електронні адреси відповідача рознарядки від 20.12.2019 № 30/558, від 04.03.2020 № 30/81, від 21.07.2020 № 20/3030, від 16.09.2020 №30.3-022-4212 та повідомлення щодо готовності приймання товару у загальній кількості 5 235,0 тон труб, тобто всього обсягу товару за договором який визначено у специфікації №1.

Відповідно до накладної від 27.12.2020 №180-1-31132 (дата підписання покупцем - 11.01.2021) відповідачем поставлено 50,1140 т труби сталеві безшовні насосно-компресорні на суму 2 682 853,00 грн.

У відповідності до накладної від 27.12.2020 №180-1-31133 (дата підписання покупцем -11.01.2021) відповідачем поставлено 50,9520 т труби сталеві безшовні насосно-компресорні на суму 2 727 715,32 грн.

Згідно із накладною від 29.12.2020 №180-1-31134 (дата підписання покупцем - 11.01.2021) відповідачем поставлено 50,1670 т труби сталеві безшовні насосно-компресорні на суму 2 685 690,35 грн.

Відповідно до накладної від 29.12.2020 № 180-1-31135 (дата підписання покупцем - 11.01.2021) відповідачем поставлено 50,4210 т труби сталеві безшовні насосно-компресорні на суму 2 699 288,23 грн.

Згідно із накладною від 30.12.2020 №180-1-00010 (дата підписання покупцем- 11.01.2021) відповідачем поставлено 49,0850 т труби сталеві безшовні насосно-компресорні на суму 2 627 765,47 грн.

У зв`язку з допущенням відповідачем прострочення строку поставки товару, позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив сплатити пеню за порушення строків поставки у розмірі 134 233,12 грн.

Відповідь на вказану претензію відповідач не надав, пеню за порушення строків поставки у розмірі 134 233,12 грн не оплатив.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду є рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення пені у розмірі 67 116,56 грн, нарахованої позивачем за порушення відповідачем строків поставки товару, розмір якої зменшено судом на підставі ст.233 Господарського кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із звукозапису протоколу судового засідання від 31.05.2021, відповідач просив зменшити нараховану позивачем пеню у розмірі 134 233,12 грн на 90%.

Відповідно до ч.2 ст.216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За приписами ч. 1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За своєю правовою природою пеня та штраф є санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, зменшення неустойки (зокрема, пені) є протидією необґрунтованого збагачення однією із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а не обов`язком, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що згідно залізничних накладних спірний товар товар було видано відповідачем на відправку 27.12.2020, 29.12.2020, 30.12.2020, тобто в межах граничного строку поставки товару, узгодженого у специфікації №1 (31.12.2020).

Приймаючи до уваги, що відповідач повністю виконав зобов`язання за договором; термін прострочення постачання товару з боку постачальника є незначним; загальна сума пені є неспівмірною із наслідками порушення; відсутні докази понесення позивачем збитків, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо зменшення пені на 50 % ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці, у тому числі суду касаційної інстанції, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме у спорах про стягнення неустойки за договорами поставки.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання скаржника на те, що в оскаржуваних рішеннях не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23.08.2019 у справі №904/4582/18, від 13.06.2019 у справі № 917/562/18, від 17.05.2018 у справі №910/6046/16, від 16.10.2018 у справі № 910/22964/17, від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 10.06.2021 у справі №910/6471/20 щодо застосування статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.

Так, проаналізувавши зміст вказаних судових рішень колегія суддів вважає, що у вказаних справах прийняті рішення відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин на підставі поданих сторонами доказів. Тобто у кожній конкретній справі судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами для обґрунтування заяв про зменшення розміру штрафних санкцій, з посиланням на приписи статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, та на підставі встановлених судами обставин вони приймали відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин у справі, що переглядається із зазначеними справами.

Крім того, подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

Стосовно посилання скаржника на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17, щодо застосування статей 42, 44 Господарського кодексу України, а саме усвідомлення ризиків, які несуть суб`єкти господарювання при здійсненні ними господарської діяльності, то апеляційний господарський суд звертає увагу, що такі ризики несуть всі суб`єкти господарювання при здійсненні господарської діяльності, тобто застосування такого принципу до однієї із сторін є порушенням рівності сторін, тому покладання таких ризиків лише на відповідача буде суперечити чинному законодавству.

Колегія суддів враховує, що у справі, яка переглядається, місцевий господарський суд не звільнив відповідача від відповідальності за порушення ним умов договору, а лише зменшив розмір штрафних санкцій, нарахованих позивачем, у зв`язку з обґрунтованістю відповідної заяви відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги акціонерного товариства "Укргазвидобування" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 у справі №904/3857/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді В.Ф.Мороз

Л.А.Коваль