ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. Справа №914/2419/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Плотніцький Б.Д.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Федорової Уляни Іванівни б/н від 27.04.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/1565/21 від 29.04.20201)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 (повний текст рішення складено 30.03.2021, суддя О.Ф. Стороженко)

та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2021 (повний текст складено 12.04.2021)

у справі №914/2419/20

за позовом: Фізичної особи-підприємця Коваленка Маркіяна Юрійовича (надалі ФОП Коваленко М.Ю.), м. Львів

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Федорової Уляни Іванівни (надалі ФОП Федорова У.І.), м. Львів

про стягнення грошових коштів у сумі 179523,09 грн

за участю представників учасників справи: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

ФОП Коваленко М.Ю. звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до ФОП Федорової У.І. про стягнення грошових коштів у сумі 179 523,09 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог), а саме: боргу у сумі 80 285,00грн, що виник у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань (зі сплати орендної плати за користування об`єктом нерухомості), передбачених умовами Договору №02/01/19 від 29.01.2019; пені у сумі 4663,13 грн, нарахованої за прострочення сплати орендних платежів; 3% річних (від прострочених платежів) у сумі 957,00грн, нарахованих згідно з нормою ч.2 ст.625 ЦК України; неустойки у сумі 86726,02 грн, нарахованої на підставі норми ч.2 ст.785 ЦК України за прострочення повернення об`єкту оренди; боргу за комунальні послуги у сумі 6891,94грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП Федорової У.І. на користь ФОП Коваленка М.Ю. борг (з орендних платежів) у сумі 80 285,00 грн, пеню у сумі 2 157,01 грн, 3% річних (від прострочених платежів) у сумі 492,11 грн та неустойку (за прострочення повернення об`єкту оренди) у сумі 85 454,40грн, а також витрати на судовий збір у сумі 2 525,88 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд зазначив, що сума боргу за користування об`єктом оренди упродовж 01.04.2020-24.08.2020 в розмірі 80 285,00 грн підтверджується матеріалами справи, в свою чергу відповідачем належними та допустимими доказами не спростована. Здійснивши перерахунок пені та 3% річних, суд дійшов висновку, що до стягнення підлягає 2157,01грн пені та 492,11 грн 3% річних. Враховуючи факт неповернення об`єкту оренди з 02.09.2020 по 17.11.2020, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині нарахування 85454,40грн. неустойки.

Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 08.04.2021 стягнуто з ФОП Федорової У.І. на користь ФОП Коваленка М.Ю. витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 627,86 грн.

При прийняті додаткового рішення, судом було досліджено та оцінено докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. За результатами чого, суд визнав заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу доведеним та документально обґрунтованим.

Не погоджуючись з даними судовими рішенням, ФОП Федорова У.І. подала апеляційні скарги, в яких зазначає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено судові рішення з неповним з`ясуванням усіх обставин справи, відтак, просить їх скасувати. Зокрема, скаржник звертає увагу суду на те, що ним було повністю оплачено орендну плату за договором до травня 2020 року, проте, суд стягнув борг за користування об`єктом оренди з 01.04.2020 по 24.08.2020.

Окрім того, на думку скаржника, безпідставною є вимога про стягнення 86 726,02 грн в якості подвійної оплати за користування приміщеннями, так як договір припинив свою дію 24.08.2020. ФОП Федорова У.І. наголошує на тому, що орендодавець мав безпосередній доступ до орендованих приміщень та фактично міг користуватись ними ще з серпня 2020 року. Позивачем у вересні 2020 року було самостійно замінено замки в орендованих приміщеннях та самовільно захоплено усе майно орендаря, яке знаходилось в орендованих приміщеннях; це підтверджується повідомленням позивача від 30.09.2020, у якому вказано майно відповідача, яке позивач самовільно захопив. Відповідач зверталась до правоохоронних органів по факту заміни замків в орендованих нею приміщеннях та відсутності доступу до такого. Таким чином, вказані неправомірні діяння позивача вказують на відсутність правової підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення збитків та неустойки за неповернення майна.

Щодо додаткового рішення суду від 08.04.2021 скаржник, зокрема, зазначає, що визначений відповідачем розмір витрат, пов`язаний із наданням професійної правничої допомоги у сумі 5 627,86 грн є надмірним, не відповідає фактично понесеним витратам та не є співрозмірним із заявленими позовними вимогами. Відтак, апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволені клопотання про зменшення судових витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2021 справу №914/2419/20 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Плотніцький Б.Д. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Федорової У.І. на рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 та на додаткове рішення від 08.04.2021 у справі №914/2419/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 28.06.2021 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 ГПК України.

Позивач та відповідач в строки, визначені судом, жодних заяв та клопотань не подали.

ФОП Коваленко М.Ю. подав суду відзив на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЗАГС 01-04/3873/21 від 25.05.2021), у якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції встановила таке.

29.01.2019 між ФОП Коваленком М.Ю. та ФОП Федоровою У.І. укладено договір №02/01/19 оренди нежитлового приміщення (а.с. 8-10 т.І), згідно з умовами якого позивачем надано відповідачу у строкове платне користування об`єкт нерухомості: нежитлові приміщення, розташовані на третьому поверсі 3-поверхового будинку №14 на вул.Чернігівська у м.Львові.

Факт надання позивачем відповідачу вказаних приміщень в оренду підтверджує підписаний сторонами Акт приймання-передання від 30.01.2019 (а.с. 11 т.І).

Відповідно до умов п.3.1 договору, первинно строк дії Договору тривав з 01.02.2019 до 31.01.2020, проте, у зв`язку з відсутністю заперечень сторін, його дія автоматично продовжилась до 31.01.2021.

Відповідно до умов п.п.4.1, 4.4 договору, орендар зобов`язався здійснювати оплату за користування майном щомісяця, до 10 числа поточного місяця, у розмірі, еквівалентному 600,00дол. США.

За невиконання та/або неналежне виконання своїх обов`язків за договором, Сторони несуть відповідальність згідно цього договору та чинного законодавства України (п.9.1. Договору)..

Пунктом 9.2. договору встановлено, що у випадку прострочення по сплаті орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до п.п.10.2.4. договору дія останнього припиняється у випадку несплати орендарем орендної плати та не відшкодування вартості послуг газопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення на підставі виставлених орендарю рахунків протягом 3 (трьох місяців).

Пунктом 10.3. договору сторони погодили, що при наявності підстав для припинення договору з підстав, вказаних у п.п. 10.2.4. договір припиняється через 10 (десять) днів з дати письмового попередження про це орендаря за адресою, вказаною у реквізитах цього договору, якщо орендодавцем не буде письмово відкликано протягом цього строку попередження про припинення договору оренди.

Згідно з п.8.1., 8.2. договору після припинення строку оренди орендар зобов`язаний передати орендодавцю об`єкт оренди протягом 7-ми календарних днів з моменту закінчення строку оренди за цим договором. Приміщення вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання Акту приймання-передачі об`єкта оренди. Акт приймання-передачі надається орендарем орендодавцю у строки, передбачені п.7.1. цього Договору.

З квітня місяця 2020 року відповідач припинив виконання грошового зобов`язання за договором №02/01/19.

У зв`язку з невиконанням умов договору №02/01/19 більше трьох місяців, позивач надіслав відповідачу претензіювимогу від 12.08.2020, у якій вимагав невідкладно сплатити загальну суму заборгованості в розмірі 91148,67 грн, підписати Акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 12.08.2021, у двох примірниках, один екземпляр Акту повернути орендодавцю.

Договір №02/01/19 було розірвано після спливу 10 днів з моменту отримання відповідачем вказаної претензії вимоги, а саме: 25.08.2020 (о 24:00год), враховуючи:

- факт отримання (Відповідачем) претензії 14.08.2020, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення;

-10-денний строк тривав до 24.08.2020 (включно), яке є святковим днем, що, згідно з нормою ч.5 ст.254 ЦК України, зумовило закінчення вказаного строку 25.08.2020 (о 24:00год).

Таким чином, як стверджує позивач, договір припинив дію 26.08.2020, що зумовило виникнення у відповідача обов`язку з повернення об`єкту оренди, за двостороннім актом, у 7-денний строк, який тривав до 01.09.2020 включно.

Однак, відповідач не повернув позивачу орендоване майно у строки, передбачені договором.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення ФОП Коваленко М.Ю. з позовом до суду про стягнення з ФОП Федорової У.І. грошових коштів у сумі 179 523,09 грн, а саме: боргу у сумі 80 285,00грн, що виник у зв`язку з порушенням відповідачем грошових зобов`язань (зі сплати орендної плати за користування об`єктом нерухомості); пені у сумі 4663,13 грн, нарахованої за прострочення сплати орендних платежів; 3% річних (від прострочених платежів) у сумі 957,00грн; неустойки у сумі 86726,02 грн, нарахованої за прострочення повернення об`єкту оренди; боргу за комунальні послуги у сумі 6891,94грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Як було зазначено вище, між ФОП Коваленком М.Ю. та ФОП Федоровою У.І. укладено №02/01/19 оренди нежитлового приміщення

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до умов п.п.4.1, 4.4 договору, орендар зобов`язався здійснювати оплату за користування майном щомісяця, до 10 числа поточного місяця, у розмірі, еквівалентному 600,00дол. США.

Статтею ст.782 ЦК України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач припинив виконання вказаного грошового зобов`язання з квітня місяця 2020 року, що слугувало підставою для позивача направити ФОП Федоровій У.І. відмову від договору, яка викладена у претензії вимозі від 12.08.2020.

Відповідно до ч.2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Договір припинив дію 26.08.2020, що згідно з ч.1 ст.785 ЦК України та умовами п.8.1 договору, зумовило виникнення у відповідача обов`язку повернення об`єкту оренди за двостороннім актом, у 7-денний строк, який тривав до 01.09.2020 включно.

Однак, доказів повернення орендованого майна у передбачений строк матеріали справи не містять.

Відтак, встановивши факт відсутності повернення відповідачем об`єкту оренди до 17.11.2020, колегія суддів вважає, що вимога позивача про стягнення неустойки за прострочення повернення майна, нарахованої на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України, повністю обґрунтована.

Проте, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення неустойки, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем невірно вказано період нарахування такої неустойки, а саме з 01.09.2020. Натомість, як зазначено вище, строк прострочення настає з 02.09.2020. А відтак, згідно розрахунку суду розмір неустойки за неповернення об`єкту оренди упродовж 02.09. -17.11.2020 складає 85 454,40грн, яка підлягає до стягнення з відповідача. Щодо стягнення неустойки у сумі 1271,62 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в цій частині вимог у зв`язку з безпідставністю.

Оскільки до часу припинення дії договору у відповідача наявним був обов`язок зі сплати орендних платежів (встановлених договором), тому правомірним є нарахування позивачем боргу за користування об`єктом оренди упродовж 01.04-24.08.2020, що складає 80 282,00грн (еквівалент боргу у доларах США).

Зі змісту ст.ст. 610-611 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.п.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до норм чинного законодавства та п.9.2 договору позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від сум прострочених платежів, до 24.08.2020 (включно).

Проте, здійснивши перерахунок, заявлений до стягнення нарахованої пені та 3% річних, суд апеляційної інстанції зазначає, що до стягнення підлягає 2157,01 грн пені та 492,11 грн 3% річних. Відтак, в частині стягнення пені у сумі 2506,12 грн та 3% річних в сумі 464,89 грн правомірно відмовлено.

З огляду на всі фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ФОП Федорової У.І. на користь ФОП Коваленка М.Ю. 80 285,00 грн боргу, 2 157,01 грн пені, 492,11 грн 3% річних та неустойки у сумі 85 454,40 грн.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині скасування додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2021, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивач звернувся до Господарського суду Львівської області з заявою про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 6000,00грн.

Судом встановлено, що інтереси ФОП Коваленка М.Ю. в суді першої інстанції представляв адвокат Лука А.В. на підставі договору №2807 від 28.07.2020, укладеного між позивачем та Адвокатським бюро Лука та Партнери.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу загальною вартістю 6000,00 грн позивачем було долучено:

- Акт №2402 від 24.02.2020 про приймання-передання послуг (робіт), передбаченим умовами п.2.5 Договору;

- Квитанцію Банку від 29.01.2021 про сплату позивачем зазначених коштів у сумі 6000,00грн.

Враховуючи, що обсяг робіт, який визначений в акті №2402, по факту був наданий адвокатом, місцевий господарський суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу доведений та документально обґрунтований. Однак, у зв`язку з тим, що рішенням суду від 25.03.2021 позовні вимоги були задоволені частково, місцевий господарський суд дійшов висновку покласти витрати на професійну правничу допомогу пропорційно на сторін. З огляду на викладене, суд стягнув з відповідача 5627,86 грн у відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу. При цьому, суд визнав заперечення відповідача стосовно вимог про стягнення суми витрат на правничу допомогу безпідставними.

В апеляційній скарзі скаржник вказує про те, що він не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягненням витрат на оплату послуг адвоката, оскільки такі не підтвердженні належними та допустимими доказами.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Водночас, згідно з ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно із ст. 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на вищенаведене, враховуючи, що рішенням суду від 25.03.2021 позовні вимоги було задоволено частково, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат і стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5627,86 грн.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Федорової Уляни Іванівни залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 та додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 08.04.2021 у справі №914/2419/20 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та з урахуванням положень ст. 287 ГПК України може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288-289 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді О.С. Скрипчук

Б.Д. Плотніцький