УХВАЛА

11 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/1224/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз?

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021

за заявою Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз?

про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019

за позовом Публічного акціонерного товариства ?Національна акціонерна компанія ?Нафтогаз України?

до Публічного акціонерного товариства ?Дніпрогаз?

про стягнення 104 708 654,02 грн,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2021 (відповідно до відбитку штампу Верховного Суду "Скриня" на першому аркуші касаційної скарги) Акціонерне товариство ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз? звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021.

Скаржник вважає ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021 незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, перевіривши доводи, що викладені Акціонерним товариством ?Національна акціонерна компанія ?Нафтогаз України? в запереченнях проти відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені в частині другій статті 293 ГПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Предметом розгляду у цій справі були вимоги про стягнення 104 708 654,02 грн за договором від 04.01.2013 №13-118-ВТВ купівлі-продажу природного газу, отриманого в червні - грудні 2015 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №904/1224/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 14.05.2019, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 скасовано; прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

10.06.2021 до апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" надійшла заява про перегляд постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №904/1224/18 за нововиявленими обставинами, в якій відповідач просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 у справі №904/1224/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

Заява мотивована тим, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/5932/21 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання зобов`язання припиненим у зв`язку із виникненням обставин, із настанням яких позивач (заявник) пов`язує неможливість виконання зобов`язання по договору №13-118-ВТВ від 04.01.2013, а саме встановлення НКРЕКП економічно необґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільчими трубопроводами, які не покривали витрат на природний газ для потреб ВТВ без компенсації цих витрат, понесених у період 2014-2015 роки. На думку заявника розгляд справи №910/5932/21 вказує на наявність обставин, які встановлюють, що Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" скористався правом на зміну умов договору (ціни) у спосіб, передбачений статтею 652 Цивільного кодексу України, а також те, що існують обставини, за які жодна із сторін не відповідає та які призводять до неможливості виконання зобов`язання за договором. Вказану обставину заявник вважає істотною для справи №904/1224/18, яка існувала на момент розгляду справи, але не була і не могла бути йому відома.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021 відмовлено в задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019; постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 залишено без змін.

Ухвала мотивована тим, що перебування в провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/5932/21 за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпрогаз" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання зобов`язання припиненим, зокрема, прийняття ухвали Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/5932/21 не є нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України, оскільки ухвалу Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі №910/5932/21 від 11.05.2021 прийнято після ухвалення судового рішення у справі №904/1224/18, тобто ця обставина не існувала на час винесення постанови Центральним апеляційним господарським судом від 13.02.2019 у справі № 904/1224/18; обставини відсутності вини відповідача у простроченні спірного грошового зобов`язання, як підставу для відмови в позові у зв`язку із економічно необґрунтованим тарифом, були предметом дослідження під час розгляду справи, тобто такі обставини були відомі заявнику і він на них посилався; прийняття вказаної постанови не є істотною обставиною для розгляду цієї справи, оскільки предметом спору є договірні відносини, питання про відсутність вини відповідача у простроченні грошового зобов`язання було предметом дослідження під час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин у розумінні частини першої статті 320 цього Кодексу є одночасна наявність таких чотирьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи; по-друге, ці обставини не були встановлені судом, хоча повинні були бути встановлені; по-третє, ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; по-четверте, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). За відсутності принаймні однієї з цих ознак обставини не можуть вважатися нововиявленими та, відповідно, бути підставою для перегляду прийнятого у справі судового рішення.

Дослідження обставин і перевірка доказів наявності нововиявлених обставин у розумінні положень процесуального законодавства не може мати наслідком нову правову оцінку обставин, які вже були предметом дослідження судів при вирішенні спору по суті, та кваліфікації таких обставин як нововиявлених.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.

Як установлено апеляційним господарським судом, під час розгляду справи відповідач посилався на відсутність своєї вини щодо належного виконання зобов`язань за договором, аргументуючи неможливість розрахуватись за природний газ для потреб виробничо-технологічних витрат у зв`язку тим, що протягом 2014 - 2015 років при формуванні та затверджені гранично допустимого розміру виробничо-технологічних витрат та тарифу на розподіл природного газу Міністерством палива та енергетики України та Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг не було враховано обсяги витрат газу на покриття виробничо-технологічних витрат; дії/бездіяльність третіх осіб - органів державної влади призвели до часткової неможливості оплати відповідачем того обсягу природного газу, який не було враховано при встановленні тарифів на його розподіл.

У постанові Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 та постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у цій справі надавалась оцінка вказаним доводам відповідача та, зокрема, зазначено, що непереборна сила (форс-мажорні обставини) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності, однак зазначені відповідачем під час розгляду справи обставини, а саме, дії/бездіяльність третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання відповідачем своїх зобов`язань, визначених пунктом 6.1 договору №13-118-ВТВ від 04.01.2013 по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, не мають ознак надзвичайності і невідворотності.

Такі обставини не відповідають розумінню непереборної сили, визначеної в статті 617 Цивільного кодексу України, оскільки протягом дії договору відповідач отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладання додаткових угод щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлених тарифів.

Отже, з огляду на те, що під час розгляду справи судами апеляційної та касаційної інстанцій надавалась оцінка доводам відповідача стосовно відсутності вини у простроченні виконання зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 №13-118-ВТВ у зв`язку із встановленням у спірний період тарифу, який не покривав витрати на закупівлю природного газу для виробничо-технологічних витрат, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що перебування в провадженні Господарського суду міста Києва справи №910/5932/21 не є нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 320 ГПК України.

З огляду на викладене, доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскаржуваної ухвали суду.

Таким чином, для Верховного Суду правильне застосування Центральним апеляційним господарським судом норм права у розгляді справи № 904/1224/18 є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації") щодо реалізації права на справедливий суд (пункт 1 статті 6 Конвенції): "Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру".

Право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз? на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021 у справі № 904/1224/18 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 904/1224/18 за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Дніпрогаз? на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 28.07.2021.

2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику, копію ухвали - іншим учасника справи.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич