ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

11 серпня 2021 року Справа № 915/1191/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Мавродієвої М.В.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший Дім»

(юр.адреса: 65048, м.Одеса, вул.Осипова, буд.10; ідент.код 35116943;

пошт.адреса: 65005, м.Одеса, вул.Прохорівська, буд.75А;

ел.адреса: ),

про видачу судового наказу

про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мулинекс»

(54030, м.Миколаїв, вул.Адмірала Макарова, буд.7/2, оф.4; ідент.код 40781491),

заборгованості за договором поставки №НИ0119/03 від 09.01.2019 у розмірі 57854,86 грн,-

в с т а н о в и в:

02.08.2021 за вх.№11834/21 Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший Дім» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з заявою за вих.№234/02 від 23.07.2021 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мулинекс» заборгованості за договором поставки №НИ0119/03 від 09.01.2019 у розмірі 57854,86 грн, з яких: 45711,73 грн - основний борг, 6733,16 грн пеня, 5409,97 грн - втрати від інфляції, 1576,84 грн - 3% річних.

У відповідності до ч.2 ст.12 ГПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про наявність його заявнику невідомо.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Приписами ст.148 ГПК України визначено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним в письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.154 ГПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно ч.2 ст.150 ГПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до ч.3 ст.150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу, зокрема, додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів.

Відповідно до положень ст.ст.76-78 ГПК України належними, допустимими та достовірними доказами є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.86 ГПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, в також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Із змісту поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Перший Дім» заяви вбачається, що заявник просить стягнути з боржника суму основного боргу у розмірі 45711,73 грн, яка виникла за договором №НИ0119/03 від 09.01.2019 про постачання матеріалів будівельного призначення, а саме за товар поставлений по видатковій накладній №Н-ПД-002453/01 від 11.08.2020.

Заявником надано копію видаткової накладної №Н-ПД-002453/01 від 11.08.2020 зі змісту якої вбачається, що постачання товару було здійснено суму 69322,56 грн.

Заявник зазначає, що свої зобов`язання стосовно поставки божнику товару по договору поставки №НИ0119/03 від 09.01.2019 виконав в повному обсязі, одна божник здійснив лише часткове погашення заборгованості.

Так, в якості доказів часткової оплати товару та залишку суми основного боргу заявник зазначає та надає:

- акти звірки взаєморозрахунків за період: 01.01.2020 - 22.12.2020 на суму 70711,73 грн та за період: 01.01.2021 22.07.2021 на суму 45711,73 грн, які не містять підпису та печатки боржника;

- копію платіжного доручення №301 від 22.12.2020 на суму 25000,0 грн, в якому платником (боржником) визначено призначення платежу «за товар згідно акту звірки від 22.12.20».

Суд зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Акти звірок до первинних документів не відносяться.

Виходячи з доданих позивачем до заяви первинних документів, ним було здійснено за договором поставки №НИ0119/03 від 09.01.2019 поставку товару на суму 69322,56 грн та отримано часткову оплату у сумі 25000,0 грн. Відповідно різниця становить 44322,56 грн, а не 45711,73 грн, як зазначає позивач.

Інших доказів (первинних документів), в підтвердження поставки товару по договору №НИ0119/03 від 09.01.2019 та його часткової оплати, заявником у заяві не зазначено та до матеріалів заяви не додано.

Тобто, матеріали заяви не містять доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 45711,73 грн, що є порушенням вимог ч.ч.2, 3 ст.150 ГПК України.

Відповідно, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, не підтверджуються доданими до заяви документами (доказами).

Крім того, заявлені вимоги щодо стягнення з боржника 6733,16 грн пені, 5409,97 грн втрат від інфляції, 1576,84 грн - 3% річних, нарахованих на суму основного боргу також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від цієї суми.

У відповідності до п.1) ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що у задоволенні заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з боржника заборгованості за договором поставки №НИ0119/03 від 09.01.2019 у розмірі 57854,86 грн, з яких: 45711,73 грн - основний борг, 6733,16 грн пеня, 5409,97 грн - втрати від інфляції, 1576,84 грн - 3% річних, слід відмовити на підставі п.1) ч.1 ст.152 ГПК України.

Суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч.2 ст.152 ГПК України).

За змістом ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Керуючись п.1) ч.1, ч.2 ст.152, ст.ст.153, 234, 235 ГПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Перший Дім» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мулинекс» заборгованості за договором поставки №НИ0119/03 від 09.01.2019 у розмірі 57854,86 грн.

2. Ухвалу направити на електронну адресу заявника.

Ухвала суду, у відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Відповідно до п.1) ч.1 ст.255 ГПК України, ухвала про відмову у видачі судового наказу може бути оскаржена в апеляційному порядку у строки визначені ст.256 ГПК України.

Суддя М.В.Мавродієва