ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" серпня 2021 р. Справа № 924/529/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс", м. Біла Церква, Київська обл.

до товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Укрінтек", м. Хмельницький

про стягнення грошей

(за правилами спрощеного позовного провадження)

без повідомлення (виклику) сторін

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через неналежне виконання договору № 42/10-2020 від 26.10.20 у розмірі 515 794, 24 грн., з яких: 488 231, 62 грн. основний борг, 8 850, 94 грн. пеня, 14 719, 66 грн. інфляційні, 3 992, 02 грн. 3% річних.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати поставленого товару. Позивач же, поставивши обумовлений договором товар, виконав свої обов`язки належним чином. Стягнення пені обумовлено наявність відповідної умови договору про її застосування в разі виникнення прострочення оплати. Нарахування інфляційних та річних здійснено з посиланням на ст. 625 ЦКУ.

Належність повідомлення позивача про відкриття провадження у справі за його позовом підтверджується наявним у справі поштовим повідомленням про вручення йому відповідної ухвали суду, а також надісланням позивачем до суду відповіді на відзив, в якій, він заперечує проти розстрочення виконання рішення та наголошує, що згідно чинного законодавства відсутність у боржника коштів не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення договору.

Відповідач також повідомлений про розгляд даної справи судом, оскільки направив до суду відзив на позов. У відзиві відповідач позов визнає у повному обсязі в сумі 515 794, 24 грн., однак, просить розстрочити виконання рішення, шляхом здійснення погашення боргу рівними щомісячними платежами по 42 982, 85 грн., починаючи з липня 2021 року по червень 2022 року.

Обгрунтовуючи дану заяву, відповідач вказує на те, що виникнення боргу зумовлено затримками в оплаті відвантажених товарно-матеріальних цінностей контрагентами відповідача. Також прострочення оплати виникло у зв`язку з затримками бюджетних видатків. Крім того, відповідач просить врахувати наявні надзвичайні події на загальнодержавному рівні запровадження карантину через розповсюдження коронавірусної хвороби, що негативно вплинуло на обсяги виробництва.

На даний час відповідач перебуває у складному фінансовому становищі, однак, зобов`язаний сплачувати податки, заробітну плату та оренду (несплата останньої призведе до нарахування штрафних санкцій). Також, у відповідача існують кредитні зобов`язання перед банківськими установами, за невчасне виконання яких також будуть застосовані санкції. Отже, стягнення заборгованості за рішенням суду у даній справі одним платежем призведе до збільшення заборгованості відповідача та може спричинити банкрутство товариства.

Матеріалами справи встановлено.

26.10.20 між ТОВ „Валтекс (позивач/постачальник) та ТОВ „Компанія Укрінтек (відповідач/покупець) укладено договір поставки № 42/10-2020 за яким постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця продукцію, зазначену у рахунках-фактура (товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах договору.

Розрахунок за поставлену продукцію здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з моменту здійснення поставки товару (п. 2.2. договору). Датою поставки є дата, вказана у накладній (п. 2.4.).

Згідно п. 3.2. договору за невиконання умов договору сторони мають право пред`явити один одному штрафні санкції у розмірі облікової ставки НБУ, тобто за прострочення оплати або поставки товару стягнути пеню за кожен день прострочення на рівні річної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення.

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021 року або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 7.1.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

На підтвердження поставки товару за договором позивач додав видаткові накладні (постачальник ТОВ „Валтекс, покупець ТОВ „Компанія Укрінтек, підстава договір № 42/10-2020 від 26.10.20): на суму 205 009, 32 грн., від 18.12.20 № 2423 на суму 52 833, 24 грн., від 26.01.21 № 90 на суму 72 117, 54 грн., від 26.01.21 № 91 на суму 175 511, 04 грн., від 29.01.21 № 119 на суму 1 035, 18 грн., від 29.01.21 № 120 на суму 2 760, 49 грн.

Вказані накладні у графах „видачу виконав та „видачу дозволив підписані позивачем та скріплені його печаткою, у графах „отримав підписані відповідачем (а накладні №, № 119, 120 також скріплені печаткою відповідача).

Крім того, у справу додано: довіреності на отримання матеріальних цінностей, видані відповідачем на отримання товару від ТОВ „Валтекс: від 17.12.20 № 296, від 25.01.21 № 18; рахунки на оплату № 3055 від 17.12.20 та № 170 від 27.01.21; банківські виписки з рахунків позивача про часткові оплати за 28.01.21 та 19.03.21; податкова декларація з ПДВ за травень 2021 року, де платником є ТОВ „Компанія Укрінтек.

15.03.21 позивач направив відповідачу вимогу про оплату боргу від 10.03.21 № 897/03 за договором № 42/10-2020 від 26.10.20. Докази направлення: опис кореспонденції з штампом пошти та відмітками кореспонденції вимога від 10.03.21, відправника позивач, адресата відповідач; поштова накладна від 15.03.21 № 513.

Дослідивши наявні у справі письмові пояснення сторін та подані ними докази, давши їм оцінку в сукупності, при аналізі чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером є господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 Цивільного Кодексу У країни за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, на виконання укладеного між сторонами договору (договір зазначено в накладних), поставив відповідачу, а відповідач прийняв (сторони зазначені як контрагенти за накладними) товар на загальну суму 509 266, 80 грн., що підтверджується видатковими накладеними: на суму 205 009, 32 грн., від 18.12.20 № 2423 на суму 52 833, 24 грн., від 26.01.21 № 90 на суму 72 117, 54 грн., від 26.01.21 № 91 на суму 175 511, 04 грн., від 29.01.21 № 119 на суму 1 035, 18 грн., від 29.01.21 № 120 на суму 2 760, 49 грн. При цьому, отримання товару відповідачем підтверджується підписом останнього на накладних. Накладні відповідають всім вимогам, які ставляться до первинних бухгалтерських документів (що є доказами здійснення господарської операції), які передбачені Законом „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Обов`язок оплати (остаточний розрахунок) за поставлений товар згідно п. 2.2. договору виникає у відповідача з відстрочкою платежу до 30 календарних днів з моменту здійснення поставки. Тобто, враховуючи дати поставок (дати накладних: 18.12.20, 26.01.21, 29.01.21) остаточна оплата всієї вартості товару (за всіма накладними) мала бути здійснена 28.02.21.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, оплата проведена частково на суму 21 035, 18 грн., що підтверджується виписками банку за 28.01.21 та 19.03.21 на суми 20 000 грн. та 1 035, 18 грн. Докази оплати в повному обсязі, в зазначені у договорі строки та станом на час вирішення справи у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати пропущено (докази повної оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить (509 266, 80 грн. вартість всього товару мінус 21 035, 18 грн. часткова оплата) = 488 231, 62 грн.

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги в частині стягнення річних і інфляційних, враховуючи документально підтверджене прострочення оплати, відповідають чинному законодавству, та підлягають задоволенню в заявленому розмірі, який підтверджується розрахунком.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі положення, пеня є договірними способом забезпечення зобов`язання, а тому наявність у договорі п. 3.2., що передбачає застосування пені є підставою для задоволення позову, в частині стягнення останньої. Розмір цих нарахувань підтверджується поданим розрахунком.

Крім того, відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно ст. 252 ГПКУ розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. За ч. 1 ст. 191 ГПКУ відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 вказаної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав (матеріалами справи встановлено наявність боргу) ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому, суд врахував, що визнання позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 130 ГПКУ у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ж ст. 129 ГПКУ у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Таким чином, судовий збір у даній справі у розмірі 50% від оплаченої позивачем суми підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, а інші 50% покладаються на відповідача.

Вирішуючи питання надання розстрочення виконання рішення, суд зазначає таке. Згідно ч. 1 ст. 331 ГПКУ за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За ч. 3 вказаної статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Суд зазначає, що розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача. При цьому, суд враховує, що на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).

Обставини, які є підставами надання розстрочення виконання рішення суду в дійсності мають бути виключними, такими що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Наведені відповідачем обґрунтування не можуть оцінюватись судом як виключні, оскільки носять загальний характер, притаманний господарським відносинам взагалі. Розстрочення ж це, перш за все, створення умов для гарантованого виконання рішення суду в умовах розстрочення виплати заявленої до стягнення суми боргу. Тобто, розстрочення має забезпечувати виконання рішення суду.

Відповідач не навів обґрунтувань (конкретних фактів виникнення можливості оплатити борг), за яких суд міг би дійти висновку, що рішення суду буде гарантовано виконано в умовах розстрочення. Тобто, відповідач в загальному зазначив про отримання ним коштів від контрагентів, однак не навів конкретних договорів та сум заборгованості на користь відповідача за відповідними договорами. Тобто доводи відповідача є голослівними та не підтверджені доказами.

За наведених обставин, клопотання про розстрочення виконання рішення суду не може бути задоволено судом.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Укрінтек (29000, м. Хмельницький, вул. Трудова, 9, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Валтекс (09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, 2, ) 488 231, 62 грн. (чотириста вісімдесят вісім тисяч двісті тридцять одна грн. 62 коп.) основного боргу, 8 850, 94 грн. (вісім тисяч вісімсот п`ятдесят грн. 94 коп.) пені, 14 719, 66 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот дев`ятнадцять грн. 66 коп.) інфляційних, 3 992, 02 грн. (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві грн. 02 коп.) 3% річних, а також 3 868, 45 грн. (три тисячі вісімсот шістдесят вісім грн. 45 коп.) судових витрат.

Судовий збір у розмірі 3 868, 45 грн. (три тисячі вісімсот шістдесят вісім грн. 45 коп.), сплачений згідно платіжного доручення від 17.05.21 № 1091 (платник ТОВ „Валтекс, код 32393877, банк платника АТ „Прокредит банк, отримувач ГУК у Хмельн. Обл/Хмельницмтг/22030101, код 37971775, банк отримувача Казначейство України) повернути на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Валтекс (09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, 2, ) з державного бюджету України.

У наданні розстрочення виконання рішення відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ст. 256 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК).

Повний текст рішення складено 11.08.21.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим.:

1- до справи

2- позивачу (09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні 2)

3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Трудова, 9)

Всім рекомендованим з повідомленням