ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2021 місто Дніпро Справа № 904/3499/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Антоніка С.Г., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: Омельченко Є.В., посвідчення №1980 від 22.04.2019, адвокат;

від відповідача: Костенко О.І., паспорт НОМЕР_1 виданий Павлоградським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 01.07.1998, фізична особа-підприємець;

Погребняк Г.О., ордер АЕ 1086936 від 17.08.2021, адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 (повний текст оформлений 19.04.2021, суддя Золотарьова Я.С.) у справі №904/3499/20

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича, м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 233 038,70 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Фізичної особи - підприємця Костенка Олександра Івановича на свою користь 220 093,78 грн. заборгованості за кредитом, 10 183,76 грн. процентів за користування кредитом, 1 846,21 грн. комісії, 914,95 грн. пені.

23.11.2020 Акціонерним товариством "Акцент-Банк" подано до Господарського суду Дніпропетровської області уточнену позовну заяву про стягнення з Фізичної особи - підприємця Костенка Олександра Івановича на свою користь 187 223,01 грн. заборгованості за кредитом, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу. Вказану заяву розцінено місцевим господарським судом як заяву про зменшення позовних вимог та прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 у справі №904/3499/20 закрито провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" 40 305,68 грн. заборгованості за кредитом; в іншій частині позову відмовлено; судові витрати у розмірі 2 890,99 грн. залишено за позивачем.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не доведено надання кредиту у сумі 19 950,00 грн. з огляду на те, що вказані кошти передбачені для сплати винагороди за управління фінансовим інструментом у сумі 19 950,00 грн. відповідно до пунктів 2.1.5, 2.2.12 договору, однак до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження існування підстав, передбачених пунктами 2.1.5, 2.2.12 кредитного договору, тому у позивача були відсутні підстави утримувати з відповідача суму 19 950,00 грн. в якості винагороди банку за управління фінансовим інструментом.

Місцевий господарський суд, посилаючись на позицію Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18), дійшов до висновку, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено, в тому числі, частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів порушує публічний порядок та не підлягають задоволенню.

Місцевим господарським судом не встановлено будь-яких фактів надання позивачем послуг відповідачу, що виключає можливість стягнення коштів в розумінні пункту А10 та пункту А11 кредитного договору чи врахування цих коштів при розрахунку заборгованості позичальника, тому нарахування щомісячної комісії у сумі 4 950,00 грн. суд визнав необґрунтованим.

З урахуванням висновків про відсутність підстав для стягнення винагороди за управління фінансовим інструментом, передбачених пунктами А10 та А11 договору, місцевий господарський суд виходив з того, що під час дії кредитного договору дії позивача не можуть вважатися добросовісними, оскільки за наявності спеціалізованого програмного забезпечення для розрахунку сум до сплати за кредитним договором на умовах ануітетних платежів банком надавалась позичальнику недостовірна інформація про стан розрахунків, тому відсутні підстави для стягнення штрафу у розмірі 26 000 грн., оскільки вина відповідача у тому, що справа була передана до суду відсутня.

Місцевий господарський суд зазначив, що позивачем не доведено в установленому порядку наявність заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом у заявленому розмірі та погодився із контррозрахунком відповідача, відповідно до якого заборгованість за кредитом складає 40 305,68 грн., яка сплачена відповідачем 05.04.2021, тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 у справі №904/3499/20; прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про ненадання позивачем кредиту у сумі 19 950,00 грн., оскільки за умовами договору вказана сума підлягала сплаті позичальнику за управління фінансовим інструментом, а саме на здійснення в момент встановлення та в майбутньому платежів банком від імені клієнта, а не шляхом перерахування вказаних коштів безпосередньо позичальнику.

Апелянт не погоджується із відмовою місцевого господарського суду в частині стягнення заборгованості по комісії, посилаючись на те, що її розмір та порядок сплати передбачений умовами договору, який є обов`язковим для сторін, посилання на правову позицію Верховного Суду у справі №524/5152/15-ц вважає безпідставною, оскільки спір у цій справі стосується правовідносин між банком та споживачем.

Апелянт вважає обґрунтованою вимогу про стягнення штрафу, посилаючись на те, що про порушення умов договору відповідачу було відомо з претензії, яка направлялась на адресу відповідача до подання позову. Посилання на некоректну виписку від 27.07.2020 апелянт вважає безпідставним, оскільки вказана виписка отримана відповідачем під час розгляду справи та містить інформацію лише за період з 25.01.2019, а не з дати укладення договору. Крім того, сам відповідач визнав частину заборгованості за кредитом, що є підтвердженням обізнаності відповідача про порушення ним зобов`язань за договором.

Безпідставною також вважає апелянт і відмову у стягнення процентів за користування кредитом з огляду на те, що контррозрахунок виконаний відповідачем без дотримання умов кредитного договору та відображення всіх банківських операцій.

Апелянт також звертає увагу апеляційного господарського суду на неправильність здійснення розподілу судового збору за результатами розгляду справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Подобєда І.М., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 у справі №904/3499/20; розгляд скарги призначений у судове засідання на 06.07.2021.

06.07.2021 від Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо не підтвердження надання позивачем кредиту у сумі 19 950,00 грн. та вважає доведеною надання кредиту у сумі 480 050,00 грн. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено надання послуг управління фінансовим інструментом, тому відсутні підстави для стягнення комісії. За доводами відповідача, ним сплачена заборгованість за кредитом в повному обсязі, наявність заборгованості позивачем не доведено.

У судовому засіданні 06.07.2021 оголошувалась перерва до 17.08.2021.

У зв`язку із відпусткою судді Подобєда І.М., відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 16.08.2021 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №904/3499/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2021, справу №904/3499/20 передано колегії суддів у складі: Орєшкіна Е.В. (головуючий, доповідач), судді Дармін М.О., Антонік С.Г.

У зв`язку із відпусткою судді Дарміна М.О., відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 17.08.2021 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №904/3499/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021, справу №904/3499/20 передано колегії суддів у складі: Орєшкіна Е.В. (головуючий, доповідач), судді Антонік С.Г. Іванов О.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2021 справу №904/3499/20 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Антоніка С.Г., Іванова О.Г.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.08.2021, представником апелянта підтримано апеляційну скаргу, відповідачем та його представником підтримані заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.08.2021, оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 30.08.2018 року між Акціонерним товариством "Акцент-банк" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Костенко Олександром Івановичем (позичальник) було укладено кредитний договір №К-Д 603, відповідно до умов договору банк зобов`язується надати позичальнику строковий кредит з кредитним лімітом в сумі 500 000,00 грн., в тому числі на наступні цілі: 480 050,00 грн. на придбання основних засобів та поповнення обігових коштів; 19 950,00 грн. на сплату винагороди за управління фінансовим інструментом у випадках та у порядку, передбачених пунктами 2.1.5, 2.2.12 договору.

Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.2 банк відкриває рахунки для обслуговування кредиту та надає кредит шляхом перерахування кредитних коштів.

Пунктом А3 договору встановлено термін повернення кредиту до 29.08.2020 року та визначено, що позичальник здійснює погашення кредиту та процентів ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів, що визначено додатком № 1 до договору. Сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором х ((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.)*процентна ставка за місяць)/((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)-1). Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом х річна процентна ставка/кількість днів поточного року) х кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу. Сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту-сума щомісячного платежу за %.

В пункті 6.1 договору сторони передбачили, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами.

Положеннями пункту 6.2 договору визначено, що договір у частині пункту 4.4 набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах, зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором.

Умовами пункту 6.3 договору визначено, що він може були змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

Відповідно до пункту 2.2.2 договору позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом.

Пунктом А6 договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 23,88% річних. У випадку невиконання та/або неналежною виконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 цього договору, банк збільшує процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та або неналежного виконання. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 цього договору, і дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 цього договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 23,88% річних. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі 23,88% річних.

Пунктом А8 кредитного договору передбачено, що нарахування процентів та користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Пунктом А10 договору встановлено, що позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% від суми зазначеного у пункті А2 договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Згідно з пунктом А11 договору позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 3,99% від суми встановленого у пункті А2 договору ліміту. У випадку збільшення розміру ліміту позичальник додатково сплачує винагороду у розмірі 3,99% від суми збільшення ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по договору.

На підтвердження надання кредиту Акціонерним товариством "Акцент-банк" надано меморіальний ордер №АВ18І0831002SZ від 31.08.2018, відповідно до якого Фізичній особі-підприємцю Костенку Олександру Івановичу перерахований на розрахунковий рахунок відповідача кредит у розмірі 480 050,00 грн.

Акціонерне товариство "Акцент-банк" посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Костенко Олександром Івановичем зобов`язань за кредитним договором №К-Д 603 від 30.08.2018 в частині своєчасного повернення кредиту у розмірі 187 223,01 грн. та сплати 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу.

Предметом спору є стягнення 187 223,01 грн. заборгованості по кредиту, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить стаття 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивачем заявлено про стягнення з відповідача на свою користь 187 223,01 грн. заборгованості по кредиту за кредитним договором №К-Д 603 від 30.08.2018.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивачем не надано доказів надання відповідачу кредиту у розмірі, передбаченому кредитним договором, а саме 500 000,00 грн.

Так, до матеріалів справи надано меморіальний ордер № АВ18І0831002SZ від 31.08.2018, відповідно до якого відповідачу було перераховано 480 050,00 грн.

Відповідно до пункту 2.1.5 кредитного договору банк зобов`язується за дорученням позичальника перераховувати необхідні суми зі сплати судових витрат, передбачених пунктами. 2.2.13, 2.3.13, 5.8 цього договору; перерахування коштів зі сплати судових витрат здійснюється в національній валюті України; зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком лише у випадку пред`явлення позичальником банку документів, підтверджуючих сплату судових витрат за рахунок інших джерел.

Відповідно до пункту 2.2.13 договору у період дії цього договору позичальник зобов`язується щомісячно направляти не менше ніж 50% від загального обсягу надходжень від господарської діяльності на поточний рахунок у банку.

За рахунок коштів, що направляються на погашення заборгованості позичальника за цим договором, банк має право у першу чергу відшкодувати свої витрати/збитки, які виникли у зв`язку зі сплатою послуг, які надані або будуть надані у майбутньому в цілях реалізації прав банку за договорами застави, укладеними з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором; до послуг, визначених у цьому пункті, належать: представництво інтересів банку у суді і перед третіми особами та т.ін (пункт 2.3.13 договору).

Як зазначено у рішенні місцевого господарського суду, зі змісту вищевказаних положень договору вбачається, що для сплати винагороди за управління фінансовим інструментом у сумі 19 950,00 грн. повинні настати передбачені пунктами 2.1.5, 2.2.12 підстави; під час судового розгляду позивачем не було надано доказів існування підстав, передбачених пунктами 2.1.5, 2.2.12 кредитного договору, тому у позивача були відсутні підстави утримувати з відповідача суму 19 950,00 грн. в якості винагороди банку за управління фінансовим інструментом; розрахунки позивача, які здійснені виходячи з того, що відповідачу було надано кредит у сумі 500 000,00 грн. є неправильними.

Апелянт не погоджується із такими висновками місцевого господарського суду та зазначає, що відповідачу було видано як кредитні кошти суму у розмірі 19 950,00 грн., які відразу були перераховані на розрахунковий рахунок позивача як оплата послуг, передбачена пунктом 2.1.5 договору.

Умовами кредитного договору передбачено, що відповідачу надаються кошти у розмірі 19 950,00 грн. на сплату винагороди за управління фінансовим інструментом у випадках та у порядку, передбачених пунктами 2.1.5, 2.2.12 договору, тобто фактично підлягають списанню без попереднього перерахування вказаних коштів позичальнику. Наданими банківськими виписками підтверджується списання позивачем коштів у розмірі 19 950,00 грн. як сплату комісії.

Зі змісту пунктів А6, А10 та А11 кредитного договору вбачається, що банк має право на отримання як процентів за користування кредитними коштами у розмірі 23,88% річних, так і за певних умов отримання додаткових платежів, а саме - винагороди за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% від суми зазначеного у пункті А2 ліміту у поточну дату сплати процентів, та винагороди за управління фінансовим інструментом у розмірі 3,99% від суми встановленого у пункті А2 цього договору ліміту.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача на свою користь 4 950,00 грн. комісії на підставі пунктів А10, А11 договору.

Місцевий господарський суд, посилаючись на приписи статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18), дійшов до висновку, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено в т.ч. частиною третьою статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів порушує публічний порядок.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні місцевого господарського суду, під час розгляду цієї справи не встановлено будь-яких фактів надання позивачем послуг відповідачу, що виключає можливість стягнення коштів в розумінні пунктів А10 та А11 кредитного договору чи врахування цих коштів при розрахунку заборгованості позичальника, тому відсутні підстави нарахування 4 950,00 грн. щомісячної комісії.

Між тим, викладені у постанові Верховного Суду України 09.12.2019 у справі №524/5152/15-ц висновки стосуються особливостей регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту, оскільки у цій справі було встановлено, що відповідно до умов кредитного договору банк видав позичальнику (фізичній особі) кредит на споживчі цілі, тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

До загальних засад цивільного законодавства належить, зокрема, свобода договору (частина перша статті 3 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Матеріалами справи підтверджується, що сторонами укладено кредитний договір, умовами якого погодили, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 23,88% річних (у випадку невиконання та/або неналежною виконання позичальником зобов`язань процентна ставка збільшується на 2% річних за кожен випадок невиконання та або неналежного виконання), а також передбачили, що позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% від суми зазначеного у пункті А2 ліміту у поточну дату сплати процентів та винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 3,99% від суми встановленого у пункті А2 цього договору ліміту.

Кредитний договір недійсним не визнаний.

Підписавши кредитний договір та додаткові угоди до нього, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.

Оскільки умови кредитного договору, за якими позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом на момент розгляду справи №904/3499/20 є чинними, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про наявність для стягнення 4 950,00 грн. комісії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 у справі №904/2073/19.

Відповідно до пункту 5.8 кредитного договору у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1 000,00 грн. + 5% від суми встановленого у пункті А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Місцевим господарським судом зазначено, що під час дії кредитного договору відповідач отримував від позивача виписку по рахунку від 27.07.2020, зі змісту цієї виписки по вбачається, що залишок тілу кредиту на кінець періоду становить 49 076,15 грн.

Після отримання цієї виписки відповідачем було сплачено в погашення заборгованості за кредитним договором кошти у розмірі 32 000,00 грн. відповідно до квитанції від 27.07.2020, та кошти у розмірі 10 000,00 грн. відповідно до квитанції від 21.08.2020.

Водночас, в розрахунку, які були надані позивачем до позовної заяви (зі змінами та доповненнями), зазначена заборгованість по кредиту у розмірі 187 233,01 грн.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що представником позивача надані усні пояснення щодо причин, з яких позивачем було надано недостовірну інформацію відповідачу щодо суми заборгованості. Так, позивач вказав про те, що така ситуація склалась у зв`язку зі зміною банком програмного забезпечення на початку 2019.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що до подання позову позивач надавав відповідачу недостовірну інформацію про суму заборгованості за кредитом.

З урахуванням висновків суду про відсутність підстав для стягнення винагороди за управління фінансовим інструментом, передбаченої пунктами А10 та А11 договору, місцевий господарський суд виходить з того, що під час дії кредитного договору дії позивача не можуть вважатися добросовісними, оскільки за наявності спеціалізованого програмного забезпечення для розрахунку сум до сплати за кредитним договором на умовах ануітетних платежів, банком надавалась позичальнику недостовірна інформація про стан розрахунків, тому відсутні підстави для стягнення 26 000,00 грн. штрафу.

Між тим, як правильно зазначено апелянтом, банківська виписка по рахунку від 27.07.2020 отримана відповідачем під час розгляду справи та містила некоректну інформацію у зв`язку із зміною банком програмного забезпечення, натомість до подання позову позивачем 30.05.2020 направлена вимога про сплату заборгованості, в якій міститься детальна інформація щодо розміру заборгованості з усіх платежів.

З наведеного вбачається, що відповідач перед зверненням позивача до суду був повідомлений належним чином про порушення ним зобов`язань за договором та розміром заборгованості.

Відтак, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 26 000,00 грн. штрафу.

Також апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта про те, що контррозрахунок виконаний відповідачем без дотримання умов кредитного договору та відображення всіх банківських операцій.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було сплачено 40 305,68 грн. заборгованості за кредитом, що підтверджується квитанцією № 032810218 від 05.04.2021.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Враховуючи, що 40 305,68 грн. сплачено відповідачем після звернення позивача з позовом до суду, вказана сума не врахована позивачем під час подання заяви про уточнення позовних вимог, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 146 917,33 грн. заборгованості по кредиту, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи (пункт 3 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд частково погоджується із доводами апелянта, наведеними в обґрунтування апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні позову про стягнення з Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 146 917,33 грн. заборгованості за кредитом, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу, 3 281,05 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, для скасування рішення місцевого господарського суду в частині відмови у стягненні з Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 146 917,33 грн. заборгованості за кредитом, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу, 3 281,05 грн. судового збору за подання позовної заяви з прийняттям нового рішення в цій частині про стягнення з Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 146 917,33 грн. заборгованості за кредитом, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу, 3 281,05 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 129, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 у справі №904/3499/20 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 у справі №904/3499/20 скасувати в частині відмови у стягненні з Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 146 917,33 грн. заборгованості за кредитом, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу, 3 281,05 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 146 917,33 грн. заборгованості за кредитом, 564,01 грн. процентів за користування кредитом, 4 950,00 грн. комісії, 26 000,00 грн. штрафу, 3 281,05 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В частині закриття провадження щодо стягнення 40 305,68 грн. заборгованості за кредитом рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2021 у справі №904/3499/20 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпротрансавто" на користь Акціонерного товариства "Акцент-Банк" 4 014,70 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 18.08.2021.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.08.2021 у справі №904/3499/20 поштою не надсилаються.

Надіслати копії цієї ухвали на електронну адресу (згідно з наявною в матеріалах справи інформацією) Акціонерного товариства "Акцент-Банк" (ІНФОРМАЦІЯ_2), представника Фізичної особи-підприємця Костенка Олександра Івановича адвоката Шпака Володимира Івановича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).