ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3340/20

Суддя: Грабець С.Ю.
Секретар судового засідання помічник судді: Кулакова С.С.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міністерства оборони України

до товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан
про стягнення заборгованості в сумі 675 830,40 грн.,

за участю представників:
позивача: Кривошия Д.А. (паспорт, серії НОМЕР_1 );

відповідача: Мещанінова А.М. - адвоката (посвідчення №2707/10 від 28.10.2004 року),

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2020 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Міністерства оборони України (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан (далі відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 675 830,40 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на порушення відповідачем умов договору про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) №286/1/19/39 від 21.11.2019 року, згідно з якими відповідач зобов`язувався поставити позивачу товар, а позивач зобов`язувався його прийняти і оплатити.

За твердженнями представника позивача, товар, поставлений відповідачем, не відповідав умовам договору, а саме вимогам щодо якості товару, у зв`язку з чим, позивач відмовився прийняти вищевказаний товар та просив стягнути з відповідача пеню та штраф.

Ухвалою суду від 23.11.2020 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 09 грудня 2020 року.

04 грудня 2020 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, а 07 грудня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву.

09 грудня 2020 року в підготовчому засіданні представник відповідача, просив суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва в справі №910/15328/20 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан до Міністерства оборони України про зобов`язання прийняти товар.

Представник позивача у підготовчому засіданні проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечувала.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.12.2020 року провадження у справі №911/3340/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/15328/20, учасників справи зобов`язано повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі.

Постановою Північного апеляційного господарського суду в справі №910/15328/20 від 18.03.2021 року апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року в справі №910/15328/20 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2020 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" відмовлено повністю.

16 квітня 2021 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подав клопотання про поновлення провадження у справі, у зв`язку з усуненням обставин, що викликали зупинення провадження у справі №911/3340/20.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року поновлено провадження в справі та призначено підготовче засідання на 19 травня 2021 року.

19 травня 2021 року в засіданні представник позивача заявила клопотання про продовження строку для подання відповіді на відзив, яке підлягало задоволенню судом.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, позивачу продовжено строк для подання відповіді на відзив до наступного судового засідання, підготовче засідання відкладено на 16 червня 2021 року.

03 червня 2021 року на адресу Господарського суду Київської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 23.06.2021 року підготовче засідання відкладено на 30 червня 2021 року.

30 червня 2021 року представник позивача в засіданні заявлені вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.06.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 04 серпня 2021 року.

04 серпня 2021 року в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовільнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

21 листопада 2019 року між Міністерством оборони України (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан (далі відповідач) був укладений договір №286/1/19/39 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі договір).

Згідно з п. 1.1 договору, відповідач зобов`язується постачити у 2019 році мастильні засоби (09210000-4) (лот 3: (09211100-2) моторні оливи (олива моторна 15w40 API CI-4/SL), а саме: олива моторна універсальна "Аріан дизель преміум" SAE 15W-40, API CI-4/SL) (далі - продукція) для потреб позивача згідно Специфікації, а позивач забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно зі Специфікацією.

Відповідно до Специфікації: найменування продукції: олива моторна універсальна "Аріан дизель Преміум" SAE 15W-40, API CI-4/SL (61-000-7024); ГСТУ, ДСТУ: ТУ У 20574128.002-98 зі зм. № 1-5; строк постачання: до 10.12.2019 (включно); одиниця виміру: тонн; загальна кількість: 40,0; ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами): 31 150,00; загальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами): 1 246 000,00; загальна вартість продукції з ПДВ складає: 1 495 200,00 грн.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що якість продукції повинна відповідати вимогам визначеним фізико хімічним властивостям ТУ У 20574128.002-98 і підтверджуватись документально в установленому порядку (паспортами, тощо).

Згідно з п. 2.2 договору, одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, центри забезпечення пальним (далі - одержувачі позивача) згідно з рознарядками позивача, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.3 договору, при виявленні позивачем (одержувачем позивача) невідповідності якості (з обов`язковим підтвердженням невідповідності якості продукції незалежною сертифікованою лабораторією) або кількості продукції, яка приймається (у тому числі по супроводжувальним документам про якість продукції), відповідач за свій рахунок у термін визначений договором здійснює до постачання продукції належної кількості та якості.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що одержувач позивача здійснює контроль за якістю продукції відповідно до вимог "Інструкції з контролю якості пально мастильних матеріалів, спеціальних рідин та компонентів ракетного палива у Збройних Силах України", введеної в дію наказом Міністра оборони України від 16 грудня 2011 року №777.

Згідно з п. 3.1 договору, ціна договору становить: без ПДВ 1 246 000 (один мільйон двісті сорок шість тисяч) грн. 00 коп., крім того ПДВ 249 200 (двісті сорок дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. Ціна договору, що підлягає оплаті становить 1 495 200 (один мільйон чотириста дев`яносто п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп., у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати.

Відповідно до п. 5.1 договору, відповідачем продукція постачається на умовах DDP до складу позивача, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що постачання продукції одержувачам позивача здійснює відповідач виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках позивача.

Згідно з п. 5.5 договору, договір вважається виконаним при умові постачання 100% продукції.

Відповідно до п. 6.3.2 договору, відповідач зобов`язаний забезпечити постачання продукції, згідно специфікації та якість якої відповідає умовами, установленим розділом ІІ договору.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору, коригування зобов`язань здійснюються на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

Згідно з п. 3 додатку №12.1 до договору №286/1/19/39 від 21.11.2019 року, прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється актом приймання передачі (додаток №22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання передачі є підтвердженням приймання продукції. У випадку, коли буде встановлено порушення якості продукції, позивач пред`являє претензію стороні, що порушила законні інтереси позивача (одержувача позивача).

Додатком №12.2 до договору №286/1/19/39 від 21.11.2019 року є рознарядка на постачання ТОВ "ЗТМ "АРІАН", олива моторна універсальна "АРІАН ДИЗЕЛЬ ПРЕМІУМ" SAE 15W-40, API CI-4/SL, ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-5, відповідно до якої передбачено, що продукція підлягає поставці у строк до 10.12.2019 включно наступним одержувачам:

- до військової частини А 1361 у м. Харкові, у кількості 15 тонн;

- до військової частини НОМЕР_2 у м. Нікополь, у кількості 15 тонн;

- до військової частини НОМЕР_3 у с. Костянтинівська, Миколаївська область, у кількості 5 тонн;

- до військової частини НОМЕР_4 м. Гнівань, Вінницька область, у кількості 5 тонн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем поставлено військовим частинам позивача продукцію, що підтверджується товарно-транспортними накладними №213, №214, №215 та №216 від 09 грудня 2019 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на те, що відповідачем поставлено товар, який не відповідає умовам договору та рознарядці до нього, що підтверджується паспортами якості №2046, №2051, №2056 від 26.12.2019 року та №3 від 14.01.2020 року. Крім цього, за твердженнями представника позивача, відповідачем були порушені умови договору щодо строку поставки товару.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію №286/9/182 від 10.01.2020 року, просив сплатити пеню в сумі 31 399,20 грн. за прострочення строків поставки товару.

Відповідач направив на адресу позивача відповідь на вищевказану претензію №0017/20 від 17.01.2020 року, в якій повідомив, що товар позивачу був поставлений вчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача пені.

18 лютого 2020 року позивач направив на адресу відповідача претензію №286/9/1127, просив сплатити позивачу 299 040,00 грн. штрафу за неналежну якість товару.

Відповідач відповіді на претензію №286/9/1127 від 18.02.2020 року не надав, штраф не сплатив.

Позивач, вважаючи, що його права порушені, звернувся до Господарського суду Київської області, просив стягнути з відповідача 299 040,00 грн. штрафу, 272 126,40 грн. пені та 104 664,00 грн. штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі "Мала проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що рівність сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом.

07 грудня 2020 року на адресу Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити, послався на те, що товар був поставлений відповідачем позивачу в строк та належної якості, що підтверджується товарно-транспортними накладними, долученими до матеріалів справи. Крім цього, представник відповідача послався на те, що позивачем будь - яких претензій щодо якості або кількості товару, до закінчення строку дії договору, на адресу відповідача не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір №286/1/19/39 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні та трансмісійні оливи), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 21.11.2019 року, згідно з умовами якого відповідач зобов`язувався поставити позивачу товар, а саме оливу моторну універсальну "АРІАН ДИЗЕЛЬ ПРЕМІУМ" SAE 15W-40, API CI-4/SL, ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-5, а позивач зобов`язувався товар прийняти і оплатити.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до п. 5.2 договору, постачання продукції одержувачам позивача здійснює відповідач виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках позивача.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідачем поставлено позивачу товар, а саме оливу моторну універсальну "АРІАН ДИЗЕЛЬ ПРЕМІУМ" SAE 15W-40, API CI-4/SL, ТУ У 20574128.002-98, що підтверджується товарно-транспортними накладними №213, №214, №215 та №216 від 09 грудня 2019 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

За твердженнями представника позивача, відповідачем порушені умови договору та поставлено позивачу товар, який не відповідав умовам договору та рознарядці до договору, що підтверджується паспортами якості №2046, №2051, №2056 від 26.12.2019 року та №3 від 14.01.2020 року, відповідно до висновку яких: олива моторна універсальна "АРІАН ДИЗЕЛЬ ПРЕМІУМ" SAE 15W-40, API CI-4/SL, ТУ У 20574128.002-98, не відповідає вимогам ТУ У 20574128.002-98 зі зм. №1-5, про що позивач повідомив відповідача.

У зв`язку з цим, відповідач звернувся до приватного підприємства "Дісма" про проведення експертизи щодо поставленого відповідачем позивачу товару.

18 грудня 2019 року приватним підприємством "Дісма" був складений експертний висновок щодо класифікації і фізико хімічних показників моторної оливи Аріан Дизель Преміум" SAE 15W-40, АРІ CI-4/SL, що виготовляється згідно з ТУ У 20574128.002-98, відповідно до якого було встановлено, що олива моторна універсальна "Аріан дизель преміум" SAE 15W-40, АРІ CI-4/SL виготовлена за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. № 1-6, має покращену якість у порівняні з оливою моторною універсальною "Аріан дизель преміум" SAE 15W-40, АРІ CI-4/S виготовленою за ТУ У 20574128.002-98 зі зм. № 1-5.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 договору, відповідач зобов`язувався поставити у 2019 році мастильні засоби (09210000-4) (лот 3: (09211100-2) моторні оливи (олива моторна 15w40 API CI-4/SL), а саме: олива моторна універсальна "Аріан дизель преміум" SAE 15W-40, API CI-4/SL) (далі - продукція) для потреб позивача згідно Специфікації, а позивач забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно зі Специфікацією.

Відповідно до Специфікації: найменування продукції: олива моторна універсальна "Аріан дизель Преміум" SAE 15W-40, API CI-4/SL (61-000-7024); ГСТУ, ДСТУ: ТУ У 20574128.002-98 зі зм. № 1-5; строк постачання: до 10.12.2019 (включно); одиниця виміру: тонн; загальна кількість: 40,0; ціна за одиницю виміру продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами): 31 150,00; загальна сума вартості продукції в грн. (без ПДВ з витратами на завантаження продукції в місцях навантаження та транспортними витратами): 1 246 000,00; загальна вартість продукції з ПДВ складає: 1 495 200,00 грн.

Як вбачається з постанови Північного апеляційного господарського суду в справі №910/15328/20 від 18.03.2021 року, поставлена відповідачем продукція має покращену якість, у порівнянні з тією, що визначена умовами договору, однак це не спростовує того факту, що позивач порушив вимоги п. 6.3.2 договору щодо забезпечення поставки продукції згідно зі Специфікацією та якість якої повинна відповідати ТУ У 20574128.002-98 зі змінами №1-5.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши до господарського процесу стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 року наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року в справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року в справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року в справі №902/761/18, від 04.12.2019 року в справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року в справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 року в справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 року в справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Так, документів, що підтверджували б поставку товару відповідачем позивачу відповідно до умов договору, представник відповідача суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Так, штраф застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до п. 7.3.1 договору, за порушення умов договору щодо якості продукції відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 відсотків вартості продукції, що визнана неякісною. Витрати по заміні неякісної продукції відносяться на рахунок відповідача. Відповідач зобов`язаний замінити таку продукцію, або відновити її своїми силами та за свій рахунок в термін визначений договором, а також сплатити позивачу штраф у розмірі 20 відсотків від вартості продукції, яка визначена неякісною.

Так, сторони погодили, що за поставку неякісної продукції, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від вартості продукції, яка визнана неякісною.

Судом встановлено, що відповідач поставив товар позивачу іншої якості, ніж передбачено умовами договору, на загальну суму 1 495 200,00 грн., тому штраф у розмірі 20% від цієї суми становить 299 040,00 грн., які підлягають стягненню.

Крім стягнення 20% штрафу, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 272 126,40 грн. та 104 664,00 грн. штрафу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.3.2 договору, за порушення строків постачання продукції відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з відповідача додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Нарахування неустойки (пеня, штраф) здійснюється позивачем починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару визначеної договором, до моменту надходження (постачання) товару визначеного актом приймання передачі у випадках, а саме: при постачанні залізничним транспортом (залізнична станція призначення), документом, що підтверджує поставку товару є належним чином оформлена залізнична накладна з відміткою про надходження товару; при постачанні автомобільним транспортом (бази, склади позивача, одержувача) датою постачання товару є дата що зазначена у акті приймання передачі товару (графа надходження).

Згідно з умовами договору, відповідач зобов`язувався поставити товар позивачу до 10 грудня 2019 року включно (п. 1.1 договору).

Судом встановлено, що відповідач передав позивачу товар 09 грудня 2019 року, що підтверджується товарно-транспортними накладними №213, №214, №215 та №216, копії яких долучені до матеріалів справи.

Так, вимоги про нарахування пені та штрафу за порушення строків поставки товару, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 216, ст. 218, ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, ст. 549, ст. 551, ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612, ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 655, ч. 1 ст. 656, ч. 1 ст. 662, ч. 1 ст. 688 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. 4 ст. 75, ст. 79, ст. 86, ч. 1 ст. 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, ст. 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовільнити частково позов Міністерства оборони України до товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан про стягнення заборгованості в сумі 675 830,40 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Завод технічних масел Аріан (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Поліграфічна, будинок 12, ідентифікаційний код 20574128) на користь Міністерства оборони України (03168, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) 299 040,00 грн. (двісті дев`яносто дев`ять тисяч сорок грн. 00 грн.) штрафу; 4 485,60 грн. (чотири тисячі чотириста вісімдесят п`ять тисяч 60 грн.) витрат на сплату судового збору.

Відмовити в іншій частині позову.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 16.08.2021 року.

Суддя С. Грабець