УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

09.08.2021Справа № 910/7227/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І, при секретарі судового засідання Волковій Д.Р., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой"

про зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Рибчинчук Д.А.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" (далі - ТОВ "Зерноком Херсон Агро", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой" (далі - ТОВ "МСС "Тідісі-Дальнобой", відповідач) про зобов`язання виконати умови договору № 281/2019П від 12.04.2019 р. з поставки товару.

У обґрунтування заявлених вимог ТОВ "Зерноком Херсон Агро" зазначило, що відповідач порушив свої зобов`язання за вищевказаним договором щодо здійснення повної та своєчасної поставки товару, тому просило зобов`язати відповідача виконати умови договору № 281/2019П від 12.04.2019 р. з поставки позивачу автомобільних товарів згідно з видатковими накладними № ЕНК0121199 від 22.01.2020 та № ЕНК0128101 від 23.01.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою сторонам надана можливість для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків, зокрема, для подання заяв по суті спору.

До початку підготовчого засідання у справі від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви ТОВ "Зерноком Херсон Агро" без розгляду, у зв`язку з тим, що сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

У підготовчому засіданні представник відповідача вказану заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача до суду не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення чи розгляд справи без його участі не подав.

Суд, розглянувши заяву ТОВ "МСС "Тідісі-Дальнобой" про залишення позову без розгляду, заслухавши думку представника відповідача та дослідивши матеріали справи, вирішив її задовольнити з наступних підстав.

Як вбачається з пунктів 10.8, 10.9 договору поставки № 281/2019П від 12.04.2019 р., усі спори, що пов`язані з цим договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовились, що спір передається на розгляд до Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів», що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Богунська, 26 В, та розглядається одноособово третейським суддею. Суддя призначається головою Третейського суду у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів», з яким сторони ознайомлені.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7 - 13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

За змістом ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (ст. 2 Закону України «Про третейські суди»).

Юридичні та/або фізичні особи мають право згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди» передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законодавством. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 9 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена, зокрема, шляхом обміну листами. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, підписавши договір поставки, в якому міститься третейське застереження, позивач фактично погодився з передбаченим у ньому порядком вирішення спорів, що виникають з указаного договору. Отже, обставини щодо підписання договору поставки з третейським застереженням свідчать про вільне волевиявлення сторін на розгляд спору саме третейським судом.

Підвідомчість справ третейським судам та визначений вичерпний перелік винятків, коли спір не може бути розглянутий таким судом, встановлена ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

За приписами цієї статті третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов`язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, з системного аналізу положень вищевказаної норми закону вбачається, що третейські суди в передбаченому цим Законом порядку можуть розглядати будь-які справи, які виникають із цивільних та господарських правовідносин, за певним винятком. Вищезгадана правова норма носить імперативний характер і встановлює вичерпний перелік справ, не підвідомчих третейському суду.

Оскільки предметом спору у даній справі є вимога позивача про зобов`язання відповідача виконати умови договору з поставки товару № 281/2019П від 12.04.2019 р., суд вважає, що даний спір підвідомчий третейському суду та може бути розглянутий останнім.

За змістом ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Разом з тим, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

З наведеного вбачається, що господарський суд, до якого подано позов з питання, що є предметом третейської угоди, залишає позов без розгляду у випадку, якщо від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Із матеріалів справи вбачається, що заява відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду, була подана до початку розгляду справи по суті та до подання першої заяви щодо суті спору.

Також суд дійшов висновку, що передбачене п. 10.9 договору третейське застереження відповідає вимогам діючого законодавства, а обставин, з якими закон пов`язує визнання третейської угоди недійсною, судом не встановлено.

Водночас, слід зазначити, що рішення третейського суду, який діє відповідно до Закону України «Про третейські суди», можуть бути оскаржені до господарського суду з огляду на підстави, визначені чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи свідчать, що в процесі виконання умов договору поставки № 281/2019П від 12.04.2019 р. у сторін виник спір щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Зерноком Херсон Агро", який був розглянутий третейським судом в порядку, погодженому указаним договором. При цьому рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації «Продавців послуг та товарів для автомобілів» від 09.06.2020 р. у третейській справі № 557/04/20 про стягнення з ТОВ "Зерноком Херсон Агро" заборгованості було оскаржене боржником, проте, останньому було відмовлено у скасуванні зазначеного рішення, що підтверджується ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2020 р. у справі № 873/83/20 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2020 р. у вказаній справі.

Третейський розгляд спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин - це вид недержавної юрисдикційної діяльності, яку третейські суди здійснюють на підставі законів України шляхом застосування, зокрема, методів арбітрування.

Рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/2008 від 10.01.2008 в справі №1-3/2008 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) встановлено, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (статтею 17 ЦПК України, статтею 12 ГПК України, статтею 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Також у вищевказаному рішенні Конституційного Суду України визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Таким чином, суд вважає, що укладаючи договір поставки, сторони вільно обрали спосіб та реалізували за взаємною згодою своє право на захист порушеного права у незаборонений чинним законодавством України спосіб.

З огляду на наведене та враховуючи, що відповідач, посилаючись п.10.9 договору, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, про що останнім подано відповідну заяву до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду згідно з п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

При цьому суд звертає увагу сторін на те, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації особою права на захист своїх прав.

На підставі викладеного, керуючись п. 7 ч. 1 ст. 226, ст. 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерноком Херсон Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой" про зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала постановлена в нарадчій кімнаті та проголошена її вступна та резолютивна частина в судовому засіданні 9 серпня 2021 року.

Повний текст ухвали підписаний 16 серпня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, визначеними ст.ст. 256-259 ГПК України.

Суддя К. І. Головіна