РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.08.2021Справа № 910/7107/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ТЕХНОКОМПЛЕКС» (03062, місто Київ, просп. Перемоги, будинок 65) до Державного підприємства «УКРМЕДДІЯЛЬНІСТЬ» Міністерства охорони здоров`я України (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7) про стягнення 413 213,06 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ТЕХНОКОМПЛЕКС» (далі - позивач, ТОВ «ФІРМА «ТЕХНОКОМПЛЕКС») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовною заявою до Державного підприємства «УКРМЕДДІЯЛЬНІСТЬ» Міністерства охорони здоров`я України (далі - відповідач, ДП «УКРМЕДДІЯЛЬНІСТЬ» МОЗ УКРАЇНИ) про стягнення 413 213,06 грн, у тому числі 411 071,50 грн боргу, 1 332,38 грн - пені та 809,18 грн 3% річних, а також покладення на відповідача 6 198,20 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежаним виконанням відповідачем умов Договору № 101 від 28.01.2021 в частині порушення строків здійснення оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача вказану оплату, а також нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання суми 3% річних та інфляційних втрат.

30.04.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/7107/21 та справу передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою суду від 07.05.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем, у строк встановлений ухвалою суду від 07.05.2021, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї відповідними документами.

Ухвалою суду від 19.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Нормами частини четвертої статті 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Так, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 19.05.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, конверт з ухвалою суду від 19.05.2021, яка направлялась на адресу відповідача (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7) була повернута до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Відповідно до п. 99-2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 в чинній редакції (далі - Правила) рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 916/2349/17.

Суд зазначає, що повернення відділенням поштового зв`язку до суду поштових конвертів з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» свідчить, що рішення (ухвали) не вручені з причин, які не залежать від суду, який у установленому законодавством порядку вчинив необхідні дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи Господарським судом міста Києва.

Крім того, відповідно до частини другої ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами першою та другою ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина перша ст. 4 цього Закону).

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 19.05.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому, 02.06.2021 представником відповідача були надані письмові заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в яких зазначалась недоцільність розгляду вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження як це встановлено ухвалою суду про відкриття провадження від 19.05.2021.

Ухвалою суду від 04.06.2021 у задоволенні заперечення відповідача проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про обізнаність відповідача про розгляд даної справи у суді, але відзиву на позовну заяву відповідач не подав, інших доказів, що підтверджують заперечення проти позову суду надано також не було.

Згідно з частиною другою ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною першою ст. 251 ГПК України не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2021 між ДП «УКРМЕДДІЯЛЬНІСТЬ» МОЗ УКРАЇНИ (далі - Покупець) та ТОВ «ФІРМА «ТЕХНОКОМПЛЕКС» (далі - Продавець) був укладений Договір № 101 (далі - Договір), підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання, відповідно до п. 1.1 якого, в прядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає та оплачує код ДК 021:2015:33140000-3 Медичні матеріали - Халат операційний, одноразового застосування, розмір М (код НК 024:2019:35091 - Халат операційний, одноразового застосування), надалі іменується «Товар». Загальна кількість (асортимент, номенклатура), одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна ціна товару сторонами у Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 1 до цього Договору).

Відповідно до умов Специфікації (Додаток № 1 до цього Договору), сторони погодили поставку Товару: Халат медичний (хірургічний) на зав`язках довжиною 120 см (розмір 46-48 (М)) «Славна®» (спанбонд 30 г/м2) стерильний в кількості 25 000 шт, загальною вартістю 799 50,00 грн без ПДВ (ціна за одиницю без ПДВ становить 31,99 грн).

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Товар котрий Продавець зобов`язується передати Покупцю, має відповідати вимогам до його якості на момент його передачі Покупцю, а також протягом строку придатності (гарантійного терміну). Разом з Товаром Продавець повинен передати Покупцю документи, які належать до передачі разом з Товаром відповідно до чинного законодавства України. До таких документів належать бухгалтерські документи (рахунок-фактура, видаткова накладна, податкова накладна) та документи, що засвідчують якість Товару (гігієнічний висновок, сертифікат якості, сертифікат відповідності, технічний паспорт тощо або іншими документами, оформленими згідно чинного законодавства, які підтверджують якісні, технологічні та кількісні характеристики).

Ціни на Товар вказуються у Специфікації з урахуванням податків та зборів, що сплачуються або мають бути сплачені, витрати на транспортування, страхування, навантаження, розвантаження, сплату митних тарифів, усіх інших витрат та відповідно до цін, діючих на ринку на дані Товари (п. 3.1. Договору).

Згідно з п. 3.2. Договору, Загальна сума договору складає: 799 750,00 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 4.1. Договору, оплата Товару здійснюється в розмірі повної вартості Товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Продавця, вказаний у реквізитах у цьому Договорі, в національній валюті України. Покупець повинен оплатити поставлений Товар не пізніше 30 робочих днів з дати поставки Товару Продавцем на підставі рахунку та видаткової накладної.

Строк поставки товару: до 31 березня 2021 року (п. 5.1. Договору).

Умовами п. 5.2. Договору передбачено, що Продавець має поставити Товар виключно в асортименті та обсязі, зазначених у Заявці Покупця.

Право власності на Товар переходить до Покупця у момент передачі Товару згідно з накладною (п. 5.5. Договору).

Підпунктами 6.1.1. та 6.1.2. п. 6.1. Договору передбачено зобов`язання Покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений Товар. Приймати поставлений Товар згідно видаткових накладних, сертифікатів якості (відповідності), посвідчень якості або інших документів, оформлених згідно чинного законодавства, які підтверджують якісні, технологічні та кількісні характеристики.

Покупець має право повернути видаткову накладну Продавцю без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів (пп. 6.2.4. п. 6.2. Договору).

Відповідно до пп. 6.3.1. п. 6.3. Договору, Продавець зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені Договором.

Продавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати оплату за поставлений Товар на умовах згідно даного Договору (пп. 6.4.1. п. 6.4. Договору).

Згідно з п. 7.1. Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим Договором відповідно до чинного законодавства України.

У випадках, не передбачених цим Договором, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п. 9.2. Договору).

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. Якщо сторони не дійшли згоди шляхом переговорів, то суперечка буде розглядатися відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 10.1. Договору, строк цього Договору починається з моменту його підписання та діє до 31.03.2021. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від повного виконання фінансових зобов`язань за цим Договором.

Для здійснення оплати позивачем були виставлені рахунки-фактури № СМГП-01348 від 27.01.2021 на суму 78 375,50 грн, № ГЛСК-00114 від 19.02.2021 на суму 76 776,00 грн та № ГЛСК-00123 від 22.02.2021 на суму 255 920,00 грн.

На виконання умов Договору, позивачем був поставлений Товар на загальну суму 411 071,50 грн, що підтверджується видатковими накладними № СМГП-01255 від 29.01.2021 на суму 78 375,00 грн, № ГЛСК-00091 від 22.02.2021 на суму 76 776,00 грн та № ГЛСК-00099 від 24.02.2021 на суму 255 920,00 грн, підписані зі сторони відповідача особою, яка підписувала Договір - в.о. директора Самбора Ю.В. та засвідчені відбитком печатки ДП «УКРМЕДДІЯЛЬНІСТЬ» МОЗ УКРАЇНИ без зауважень, копії яких надані в матеріали справи.

Оскільки відповідачем не здійснено оплату поставленого за Договором Товару, позивач звернувся з даною позовною заявою про стягнення з відповідача вказаних протермінованих оплат, а також нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання сум 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

Як зазначалось, між сторонами був укладений Договір № 101 від 28.01.2021, який за умовами та своєю правовою природою є договором поставки (купівлі-продажу), а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Параграфа 1. Глави 30 ГК України та Параграфа 1. та 3 Глави 54 ЦК України.

Відповідно до частини першої ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга ст. 712 ЦК України).

Положеннями ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 6.3.1. п. 6.3. Договору, Продавець зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені Договором.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що строк поставки товару: до 31 березня 2021 року. Продавець має поставити Товар виключно в асортименті та обсязі, зазначених у Заявці Покупця (п. 5.2. Договору).

За приписами частини першої ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог частини першої ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підпунктами 6.1.1. та 6.1.2. п. 6.1. Договору передбачено зобов`язання Покупця своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений Товар. Приймати поставлений Товар згідно видаткових накладних, сертифікатів якості (відповідності), посвідчень якості або інших документів, оформлених згідно чинного законодавства, які підтверджують якісні, технологічні та кількісні характеристики.

Умовами п. 4.1. Договору встановлено, що оплата Товару здійснюється в розмірі повної вартості Товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок Продавця, вказаний у реквізитах у цьому Договорі, в національній валюті України. Покупець повинен оплатити поставлений Товар не пізніше 30 робочих днів з дати поставки Товару Покупцем на підставі рахунку та видаткової накладної.

Частиною першою ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає позивач, ним був виконаний обов`язок, визначений умовами Договору, та поставлений за усними заявками Покупця товар на загальну суму 411 071,50 грн, що підтверджується підписаними відповідачем видаткові накладні на зазначену суму, однак, відповідачем свого зобов`язанням, визначеного Договором виконано не було, поставлений товар оплачений не був.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором № 101 від 28.01.2019 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов даної угоди.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини другої статті 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження здійснення відповідачем оплати за поставлений товар, а також не надано жодного заперечення щодо якісних, технологічних та кількісних характеристик поставленого відповідачем товару, не заявлено жодних зауважень щодо поставки товару за наданими в матеріали справи видатковими накладними.

Суд вказує, що доказів, щоб свідчили про протилежне станом на час розгляду даної справи в її матеріалах відсутні.

При цьому, відповідач у запереченнях проти розгляду за правилами спрощеного позовного провадження посилався на рішення ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» де зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При чому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нидерландів»).

Однак, відповідач не скористався своїми процесуальними правами, не надав суду аргументи, доводи та міркування, не виконав обов`язку щодо надання відзиву на позов з мотивуванням заперечень за наявності таких, чим зробив неможливим для суду провести реальний їх розгляд та надати їм належну правову оцінку.

Відповідно до частини першої ст.14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У частині третій ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20).

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Крім того, 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується виконання позивачем зобов`язань за Договором та поставка товару відповідачу, тоді як відповідачем зобов`язання по сплаті поставленого товару виконані не були, на момент прийняття рішення ДП «УКРМЕДДІЯЛЬНІСТЬ» МОЗ УКРАЇНИ не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, у зв`язку чим суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 411 071,50 грн, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 809,18 грн та 1 332,38 грн інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

В прохальній частині позовної заяви зазначено, що позивач просить суд стягнути 1 332,38 грн пені, однак, при аналізі наданого розрахунку, встановлено, що розрахунок здійснено щодо нарахування інфляційних втрат, а не пені, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про помилковість посилання в позовній заяві на стягнення пені та розглядає вказану суму, як суму нараховану відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання у виді нарахування інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Разом з тим, перевіривши надані позивачем до матеріалів справи розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що при здійсненні вказанних нарахувань позивачем допущено помилки у початку періодів нарахування, оскільки відповідно до положень п. 4.1. Договору, оплата товару має бути здійснена не пізніше 30 робочих днів з дати поставки товару на підставі рахунку та видаткової накладної, кінцевими строками оплати по наявним в справі видатковим накладними, з урахуванням неробочих днів, є:

- за видатковою накладною № СМГП-01255 від 29.01.2021 - 15.03.2021 (включно);

- за видатковою накладною № ГЛСК-00091 від 22.02.2021 - 06.04.2021 (включно);

- за видатковою накладною № ГЛСК-00099 від 24.02.2021 - 08.04.2021 (включно).

Таким чином періодами нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних за вказаними видатковими накладними, з урахуванням кінцевого дня нарахування, визначеного позивачем, є:

- за видатковою накладною № СМГП-01255 від 29.01.2021 - з 16.03.2021 по 26.04.2021;

- за видатковою накладною, № ГЛСК-00091 від 22.02.2021 - з 07.04.2021 по 26.04.2021;

- за видатковою накладною № ГЛСК-00099 від 24.02.2021 - з 09.04.2021 по 26.04.2021.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Стосовно нарахування інфляційних нарахувань позивачем у розмірі 1332.38 грн, суд вважає її вірною та такою, що відповідає Методиці розрахунку інфляційних втрат, а тому сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1332,38 грн.

Суд здійснивши власний перерахунок 3% річних, з урахуванням того, що позивачем невірно обрано період нарахування 3% річних, а саме початкову дату, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 775,38 грн 3% річних.

За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 129, 236 - 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «УКРМЕДДІЯЛЬНІСТЬ» Міністерства охорони здоров`я України (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7; ідентифікаційний код юридичної особи: 25885270) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «ТЕХНОКОМПЛЕКС» (03062, місто Київ, просп. Перемоги, будинок 65; ідентифікаційний код юридичної особи: 19117325) 413 179 (чотириста тринадцять тисяч сто сімдесят дев`ять) грн. 26 коп., у тому числі 411 071 (чотириста одинадцять тисяч сімдесят одна) грн. 50 коп. основаного боргу, 775 (сімсот сімдесят п`ять) грн. 38 коп. 3% річних, 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) грн 38 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 6 197 (шість тисяч сто дев`яносто сім) грн 70 коп.

3. В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2021.

Суддя В.О. Демидов