номер провадження справи 35/101/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 Справа № 908/1748/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Топчій О.А., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деярда» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. В`ячеслава Чорновола, б. 9, кв. 45, ідентифікаційний код юридичної особи 40522060)

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» (72319, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Героїв України, б. 175, ідентифікаційний код юридичної особи 31914947)

про стягнення коштів

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Деярда» з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія», в якому просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 73 910,00 грн, 4017,52 грн пені, 3135,05 грн інфляційних втрат, 900,64 грн 3% річних.

15.06.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 908/1748/21, справу передано на розгляд судді Топчій О.А.

Ухвалою суду від 17.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1778/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку письмового позовного провадження без виклику представників сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати товару на суму 73 910,00 грн. За порушення строків оплати позивачем нараховано 4 017,52 грн пені, 3135,05 грн інфляційних втрат, 900,64 грн 3% річних. Крім того, в позовній заяві зазначено, що судові витрати складаються із суми судового збору у розмірі 2 270,00 грн та витрат на оплату правової допомоги у розмірі 8000,00 грн.

12.07.2021 від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просить також стягнути з відповідача суму витрат на оплату правової допомоги у розмірі 8000,00 грн. До заяви додано докази понесення відповідних витрат, а також докази надсилання зазначеної заяви на адресу відповідача.

13.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення щодо стягнення витрат на оплату послуг адвоката. Відповідач посилається на те, що із матеріалів справи вбачається, що вона за своєю суттю не складна, існує стала судова практика, ціна позову невелика (не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), представник позивача написав типову позовну заяву, предметом справи є стягнення заборгованості за шістьма видатковими накладними (за двома видатковими накладними заборгованість частково погашена), позивач визнає суму боргу, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких представник Позивача витратив би значний час, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та не викликає значного публічного інтересу, обсяг наданих адвокатом послуг не значний.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн.

У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 17.07.2021 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 12.08.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

16.06.2020 між ТОВ «Деярда» - постачальник та ПрАТ «Агропромислова компанія» - покупець укладено договір поставки №15, за умовами п. 2.1. якого на умовах договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця корма, кормові добавки та інші продукти, адсорбенти, підкислювачі, дезінфектанти, промислову хімію обладнання, устаткування для тваринницьких ферм та комплексів, та інший товар, найменування, кількість, ціна та асортимент якого визначено відповідно до замовлення покупця і накладних на кожну окрему партію товару, що підтверджується відповідними товаророзпорядчими документами, а покупець приймає на себе зобов`язання прийняти такий товар та оплатити його повну вартість згідно умов договору.

Пунктом 3.2. договору визначено обов`язок покупця оплачувати вартість кожної партії товару з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника 100% вартості товару протягом 90 календарних днів з моменту отримання відповідно замовлення покупця від постачальника.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 21.02.2021, але в будь якому випадку до повного виконання грошових зобов`язань, та продовжує свою дію на новий річний термін на тих самих умовах, якщо жодна із сторін за 20 днів до закінчення терміну дії не заявила про його припинення.

Позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачеві товар на загальну суму 98 910,00 грн за видатковими накладними:

- №146 від 31.07.2020 на суму 23550,00 грн,

- №191 від 13.10.2020 на суму 23550,00 грн,

- №158 від 25.08.2020 на суму 23550,00 грн,

- №205 від 11.011.2020 на суму 5 887,50 грн,

- №215 від 25.11.2020 на суму 17 662,50 грн,

- №5 від 11.01.2021 на суму 4 710,00 грн.

Про отримання відповідачем товару свідчать підписи уповноваженої особи відповідача на видаткових накладних.

Для оплати поставленого товару позивачем виставлено відповідні рахунки.

Відповідачем отриманий товар оплачений частково на суму 20000,00 грн, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 73 910,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія вих. №0104/2021 від 01.04.2021 щодо погашення заборгованості.

Відповіді на претензію не надано, заборгованість не погашена.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині оплати товару на суму 73 910,00 грн стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України підставами виникнення зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вимог ст. 638 Цивільного кодексу України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору а відтак договір є укладеним.

Доказів розірвання договору, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, або визнання недійсним договору внаслідок недодержання сторонами в момент його вчинення вимог чинного законодавства України, сторонами у справі не надано. Не надано також і доказів того, що сторони відмовились від виконання договору в силу певних об`єктивних обставин.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду. У разі необхідності відшкодування збитків або застосування інших санкцій суб`єкт господарювання чи інша юридична особа - учасник господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів має право звернутися до нього з письмовою претензією, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем надано докази належного виконання зобов`язання щодо поставки обумовленого договором товару. Натомість, відповідачем доказів повної та своєчасної оплати отриманого товару не надано.

За викладених обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 73910,00 грн підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 4 017,52 грн, 3% річних в сумі 900,64 грн, інфляційні втрати в розмірі 3135,05 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.2 договору сторони обумовили, що за несвоєчасне проведення розрахунків за товар/порушення термінів постачання товару, винна сторона сплачує пеню у розмірі діючої подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення оплати/від суми непоставленого товару за кожен день прострочення оплати/поставки.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що дійсно мале місце прострочення виконання зобов`язання з оплати товару.

Судом здійснено перевірку розрахунків пені, інфляційних втрат та відсотків річних, виконаних позивачем, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» та встановлено, що розрахунки виконано вірно, відтак вимога позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 4 017,52 грн, 3% річних в сумі 900,64 грн, інфляційних втрат в розмірі 3135,05 грн задовольняється в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, відповідач правом надати відзив на позов не скористався, доказів належного виконання зобов`язань за договором не надав.

За викладених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача

Крім того, 13.07.2021 від позивача надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копії наступних документів:

- договору про надання правової (правничої) допомоги №25/4-21 від 25.04.2021,

- додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №25/4-21 від 25.04.2021,

- акту приймання-передачі наданих послуг №1 щодо приймання-передачі юридичних послуг у справі №908/1748/21, в якому викладено детальний опис наданих послуг із зазначенням витраченого часу та вартості послуг,

- банківська виписка від 07.06.2021 на підтвердження сплати суми 8000,00 грн,

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю,

- ордер на надання правової (правничої) допомоги АІ №1110500 від 28.04.2021.

В п. 1 додатку №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги, сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги, вказаної в договорі і визначеної дорученням, у розмірі 8000,00 грн.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, згідно із приписами ч. 5 ст. 126 ГПК України, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Виходячи з аналізу вказаних статей суд дійшов висновку про те, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу суд повинен виходити з критеріїв складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта, а також виходити з принципів розумності з врахуванням витраченого адвокатом часу за для надання такої допомоги.

Відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою ними послуг адвоката з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

В постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19 зазначено наступне: «Верховний Суд звертає увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.»

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За викладених обставин, вимога ТОВ «ДЕЯРДА» про стягнення з ПрАТ «Агропромислова компанія» витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00 гнр підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Агропромислова компанія» (72319, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Героїв України, б. 175, ідентифікаційний код юридичної особи 31914947) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деярда» (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. В`ячеслава Чорновола, б. 9, кв. 45, ідентифікаційний код юридичної особи 40522060) основний борг у розмірі 73 910,00 грн (сімдесят три тисячі дев`ятсот десять гривень 00 коп.), 4017,52 грн (чотири тисячі сімнадцять гривень 52 коп.) пені, 3135,05 грн (три тисячі сто тридцять п`ять гривень 05 коп.) інфляційних втрат, 900,64 грн (дев`ятсот гривень 64 коп.) 3% річних, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп), витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Запорізької області протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 серпня 2021 року.

Суддя О.А. Топчій