РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021Справа № 910/7009/21
Суддя Господарського суду міста Києва Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе, вул.Чорновола, будинок 4)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» (02121, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОЛЕКТОРНА, будинок 1-Д) стягнення заборгованості у розмірі 250 447 грн. 80 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 250 447 грн. 80 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором №01-06/16-17 від 06.09.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» про стягнення заборгованості у розмірі 250 447 грн. 80 коп. залишено без руху.

18.05.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

09.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення Сторін про розгляд справи Судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.05.2021 року була направлена на адреси Сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 25.05.2021 року поштового відправлення уповноваженій особі Відповідача та поверненням на адресу суду поштового конверту у зв`язку з відсутністю адресата, надісланого на адресу Позивача.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» є 08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе, вул.Чорновола, будинок 4.

Суд зазначає, що Ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/7009/21 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Позивач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, Суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

06.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» (Підрядник) було укладено Договір №01-06/16-17, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Підрядник виконує роботи по будівництву житлового кварталу по вул. Підвисоцького в м. Києві - благоустрій території забудови. (а.с. 9-12)

Відповідно до п.2.1 Договору Вартість робіт, які підлягають виконанню Підрядником, згідно Договірної ціни, що є невід`ємною частиною цього договору - Додаток №1, складає 939 105, 00 грн.

Згідно з п.2.2 Договору Договірна ціна установлюється динамічною і може бути змінена в наступних випадках: при внесенні Замовником змін до обсягів і складу послуг; при зміні за рішенням Замовника або з його вини строків будівництва; при істотних відмінностях фактичних умов виробництва від проектної документації, передбачити які при погодженні Договірної ціни Підрядник не міг; при зміні вартості матеріалів необхідних для виконання робіт, обумовлених даним договором та передбачених кошторисом.

У п.2.4 Договору визначено, що перед початком робіт Замовник перераховує на поточний рахунок Підрядника аванс в розмірі вартості матеріальних ресурсів необхідних для виконання умов даного Договору, визначеному кошторисом.

Пунктом 2.5 Договору Сторони визначили, що проміжні розрахунки за виконані роботи здійснюються після прийняття та підписання актів виконаних робіт на протязі 5 банківських днів. При цьому в актах враховується сума попередньо отриманого авансу. Замовник перераховує Підряднику кошти згідно актів виконаних робіт у межах затвердженого кошторисного розрахунку.

Остаточна сума й обсяг виконаних робіт можуть бути скореговані сторонами по факту виконаних робіт. (п.2.6 Договору)

Згідно з п.4.1 Договору здача-прийняття робіт проводиться згідно з діючими нормами та правилами, відповідно до умов цього Договору. Передача закінчених робіт Підрядником та приймання їх Замовником оформлюється актом приймання виконаних робіт.

Замовник протягом 5 банківських днів з часу отримання акту приймання виконаних робіт повинен передати Підряднику підписаний екземпляр акту або мотивовану відмову від прийняття робіт. (п.4.2 Договору)

У п.4.3 Договору зазначено, що в разі мотивованої відмови Замовника від прийняття робіт, Сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок, термінів їх виконання.

Якщо протягом 5-ти банківських днів з моменту подання акту виконаних робіт на підпис Замовнику останній не підпише цей акт і не надасть мотивовану відмову від прийняття робіт, роботи по цьому Договору вважаються виконаними в повному обсязі і своєчасно. (п.4.4 Договору)

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у випадку не вчасного розрахунку за виконані роботи Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Відповідно до п.п.7.1, 7.2 Договору Підрядник зобов`язується виконати обумовлені даним договором роботи до 31.12.2018 р. Термін виконання робіт по цьому Договору може змінюватись: при внесенні змін до обсягів; за обставин, незалежних від Сторін, але визнаних обома Сторонами; за угодою Сторін.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обом:а Сторонами і діє до 31.12.2018 p., а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань до моменту повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. (п.п.8.1, 8.2 Договору)

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року Позивач виконав роботи з улаштування дорожнього покриття, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актами виконаних робіт №1 за вересень 2017 року на суму 253 413 грн. 06 коп., №2 за грудень 2017 року на суму 536 645 грн. 20 коп., а загалом на суму в розмірі 790 058 грн. 26 коп. (а.с.13-15).

Крім того, на виконання умов Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» перерахувало грошові кошти на рахунок Позивача у загальному розмірі 183 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1637 від 27.04.2018 року на суму 73000 грн. 00 коп., №1720 від 06.06.2018 року на суму 50000 грн. 00 коп., №1740 від 14.06.2018 року на суму 60000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «аванс на матеріали та на виконання субпідрядних робіт зг.дог №01-06/16-17 від 06.09.2017». (а.с.26-28)

Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року у червні 2018 року він виконав роботи з улаштування дорожнього покриття, що підтверджується Актом виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп. (а.с.16-17)

Листом №09/12 від 10.12.2019 року Позивач направив на адресу Відповідача 2 екземпляри акту виконаних робіт за грудень 2019 р. (а.с.22) У відповідь на який Відповідач листом №150/12 від 18.12.2019 р. повідомив, що Позивач отримав аванс у розмірі 973058 грн. 26 коп., а актами виконаних робіт підтверджена сума 790058 грн. 26 коп., залишок авансових платежів становить 183000 грн., який потрібно закрити. (а.с.23)

Листом №21-03-21 від 05.03.2021 року Позивач у відповідь на лист №150/12 від 18.12.2019 р. зазначив, що у червні 2018 р. він виконав роботи згідно з умовами Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року та повторно надіслав 2 екземпляри акту виконаних робіт за грудень 2019 р., що підтверджується копіями фіскальних чеків від 11.03.2021 р., накладної, опису вкладення у цінний лист від 11.03.2021 р. (а.с.24-250)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем не була здійснена оплата за вказаним Договором у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» перед Позивачем становить 168 686 грн. 52 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору Позивач просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» пеню у розмірі 30 658 грн. 95 коп., інфляційні у розмірі 29 634 грн. 74 коп. та 3% річних у розмірі 13 767 грн. 59 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначав, що Позивач не надав доказів на підтвердження факту виконання робіт у червні 2018 р., не отримав у Відповідача проектно-кошторисну документацію, не надав протоколи та акти прихованих робіт. Також акт виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп. не містить посилання на факт виконання робіт саме за договором №01-06/16-17 від 06.09.2017 року. Крім того, строк дії договору сплив 31.12.2018 р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Частиною 1 статті 853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Як унормовано згідно з ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року Позивач виконав роботи з улаштування дорожнього покриття, а Відповідач в свою чергу прийняв вказані роботи, що підтверджується Актами виконаних робіт №1 за вересень 2017 року на суму 253 413 грн. 06 коп., №2 за грудень 2017 року на суму 536 645 грн. 20 коп., а загалом на суму в розмірі 790 058 грн. 26 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.13-15) та здійснив оплату вказаних робіт, що не заперечувалось Сторонами у заявах по суті спору, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню в розумінні ч.1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, на виконання умов Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» перерахувало грошові кошти на рахунок Позивача у загальному розмірі 183 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №1637 від 27.04.2018 року на суму 73000 грн. 00 коп., №1720 від 06.06.2018 року на суму 50000 грн. 00 коп., №1740 від 14.06.2018 року на суму 60000 грн. 00 коп. із зазначенням призначення платежу: «аванс на матеріали та на виконання субпідрядних робіт зг.дог №01-06/16-17 від 06.09.2017». (а.с.26-28)

Як зазначає Позивач, на виконання умов Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року у червні 2018 року він виконав роботи з улаштування дорожнього покриття, що підтверджується Актом виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп. (а.с.16-17)

Статтею 882 ЦК України встановлено, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що підставою визнання акту виконаних робіт недійсним є доведення обґрунтованості відмови замовника підписати акт, тобто наявність суттєвих недоліків виконаних робіт, на які посилався замовник, відмовляючи в підписанні акту.

Передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акту і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Отже, договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц).

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18.

При цьому відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови замовника від підписання акта. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.02.2012 у справі №3-42гс12 та в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №927/414/17, від 04.06.2018 у справі №908/3519/16, від 05.06.2018 у справі №910/16804/17, від 26.06.2018 у справі №902/1370/15, від 19.09.2018 у справі №905/1090/17, від 06.08.2018 у справі №911/662/17, від 19.06.2019 у справі №910/11191/18, від 18.07.2019 у справі №910/6491/18, від 21.08.2019 у справі №917/1489/18.

Листом №09/12 від 10.12.2019 року Позивач направив на адресу Відповідача 2 екземпляри акту виконаних робіт за грудень 2019 р. (а.с.22) У відповідь на який Відповідач листом №150/12 від 18.12.2019 р. повідомив, що Позивач отримав аванс у розмірі 973058 грн. 26 коп., а актами виконаних робіт підтверджена сума 790058 грн. 26 коп., залишок авансових платежів становить 183000 грн., який потрібно закрити. (а.с.23)

Пунктом 2.5 Договору Сторони визначили, що проміжні розрахунки за виконані роботи здійснюються після прийняття та підписання актів виконаних робіт на протязі 5 банківських днів. При цьому в актах враховується сума попередньо отриманого авансу. Замовник перераховує Підряднику кошти згідно актів виконаних робіт у межах затвердженого кошторисного розрахунку.

Остаточна сума й обсяг виконаних робіт можуть бути скореговані сторонами по факту виконаних робіт. (п.2.6 Договору)

Згідно з п.4.1 Договору здача-прийняття робіт проводиться згідно з діючими нормами та правилами, відповідно до умов цього Договору. Передача закінчених робіт Підрядником та приймання їх Замовником оформлюється актом приймання виконаних робіт.

Замовник протягом 5 банківських днів з часу отримання акту приймання виконаних робіт повинен передати Підряднику підписаний екземпляр акту або мотивовану відмову від прийняття робіт. (п.4.2 Договору)

У п.4.3 Договору зазначено, що в разі мотивованої відмови Замовника від прийняття робіт, Сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок, термінів їх виконання.

Якщо протягом 5-ти банківських днів з моменту подання акту виконаних робіт на підпис Замовнику останній не підпише цей акт і не надасть мотивовану відмову від прийняття робіт, роботи по цьому Договору вважаються виконаними в повному обсязі і своєчасно. (п.4.4 Договору)

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання уповноваженою особою підприємства Відповідача Акту виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп., проте листом №150/12 від 18.12.2019 р. Замовник підтвердив факт отримання вказаного Акту. За таких підстав, враховуючи умови п.4.2 Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» зобов`язано було протягом 5 банківських днів з моменту отримання вказаного акту (10.12.2019 року) підписати один екземпляр або надати мотивовану відмову від прийняття робіт, тобто у строк по 17.12.2019 року.

Проте, Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження надання Товариством з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» Позивачу обґрунтованої відмови від підписання Акту виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп. у визначений спірним Договором строк. Так, Суд зазначає, що лист №150/12 від 18.12.2019 р. Відповідача не містить жодної обґрунтованої відмови від підписання вказаного акту, а лише містить посилання про необхідність Підрядника закрити актами виконаних робіт перерахований аванс у розмірі 183 000 грн. 00 коп. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про виявлені та заявлені Відповідачем претензії щодо якості чи обсягу виконаних робіт на момент отримання Замовником підписання Акту виконаних робіт №1 за грудень 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що відповідно до п.4.4 Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року роботи, які визначені в Акті виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп., вважаються виконаними в повному обсязі.

Що стосується заперечень Відповідача в частині закінчення строку дії Договору, Суд не приймає до уваги їх з огляду на викладене.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2018 p., а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань до моменту повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору. (п.п.8.1, 8.2 Договору)

За змістом статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Перелік підстав припинення зобов`язання наведено у статтях 599-601, 604- 609 цього Кодексу.

Стаття 599 ЦК України та стаття 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд із належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 виклала правову позицію, відповідно до якої за приписами ст. ст. 509, 598, 599, 631 ЦКУ закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки, згідно з ст. 599 ЦКУ, ч. 1 ст. 202 ГКУ такою підставою є виконання, проведене належним чином.

Отже, факт закінчення строку дії двостороннього договору, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього договору і не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Навіть після закінчення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Також у відзиві на позовну заяву Відповідач зазначав, що Позивач не отримав у Відповідача проектно-кошторисну документацію, не надав протоколи та акти прихованих робіт, проте Суд зазначає, що умовами Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року не визначено таких обов`язків Підрядника.

Стосовно доводів Відповідача в частині того, що акт виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп. не містить посилання на факт виконання робіт саме за договором №01-06/16-17 від 06.09.2017 року, Суд зазначає, що акти виконаних робіт №1 за вересень 2017 року на суму 253 413 грн. 06 коп., №2 за грудень 2017 року на суму 536 645 грн. 20 коп., які підписані кожною зі сторін й за якими здійснена оплата у повному обсязі, також не містять посилань на спірний договір, проте за актом виконаних робіт №1 за грудень 2019 року виконувались такі ж роботи, як і за актами №1 за вересень 2017 р., №2 за грудень 2017 р., а саме улаштування дорожнього покриття. Також Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження існування іншого договору підряду з Позивачем, на виконання умов саме якого й були виконані підрядні роботи з улаштування дорожнього покриття. А тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, Суд приходить до висновку, що на виконання умов Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року Позивач у грудні 2019 року виконав роботи з улаштування дорожнього покриття, що підтверджується Актом виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп., а Відповідач в порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно ухилився від прийняття робіт, адже не заявив про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, та у порушення умов договору і вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, їх не оплатив. При цьому, Суд не приймає до уваги доводи Позивача щодо виконання вказаних робіт у червні 2018 року, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження даного факту, а Судом встановлено, що вказані роботи були виконані у грудні 2019 року.

Суд зазначає, що з урахуванням п. 2.5 Договору №01-06/16-17 від 06.09.2017 року обов`язок Відповідача по оплаті виконаних робіт за Актом виконаних робіт №1 за грудень 2019 року на суму 351 686 грн. 52 коп. настав 24.12.2019 року.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» за Договором №01-06/16-17 від 06.09.2017 року становить 168 686 грн. 52 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» в розмірі 168 686 грн. 52 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату наданих й прийнятих робіт в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 168 686 грн. 52 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 14.07.2018 року по 01.04.2021 року у розмірі 13 767 грн. 59 коп. та інфляційні у розмірі 29 634 грн. 74 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання за загальний період з 14.07.2018 р. по 01.04.2021 р. у розмірі 13 767 грн. 59 коп.. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача, а саме не з 14.07.2018 р., а з 25.12.2019 р. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню 3% річних за загальний період прострочки з 25.12.2019 р. по 01.04.2021 р. у розмірі 6 419 грн. 33 коп.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 14.07.2018 р. по 01.04.2021 р. у розмірі 29 634 грн. 74 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача, а саме не з 14.07.2018 р., а з 25.12.2019 р. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню інфляційні за загальний період прострочки з 25.12.2019 р. по 01.04.2021 р. у розмірі 15 598 грн. 37 коп.

Крім того, Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 14.07.2018 р. по 13.01.2019 р. у розмірі 30 358 грн. 95 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у випадку не вчасного розрахунку за виконані роботи Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов`язання за загальний період з 14.07.2018 р. по 13.01.2019 р. у розмірі 30 358 грн. 95 коп. вважає, що ця частина позовних вимог не підлягає задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині визначення початку перебігу прострочки Відповідача, а саме не з 14.07.2018 р., а з 25.12.2019 р. Враховуючи те, що суд позбавлений можливості виходити за межі заявлених позовних вимог, вказані вимоги Позивача задоволенню не підлягають.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 168 686 грн. 52 коп., 3% річних у розмірі 6 419 грн. 33 коп., інфляційні у розмірі 15 598 грн. 37 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем також заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Проте, Суд зазначає, що Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а тому вказані вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУНДАМЕНТ» (02121, місто Київ, ВУЛИЦЯ КОЛЕКТОРНА, будинок 1-Д, Ідентифікаційний код юридичної особи 19130159) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «КОМІС» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе, вул.Чорновола, будинок 4, Ідентифікаційний код юридичної особи 34361344) заборгованість у розмірі 168 686 (сто шістдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 52 (п`ятдесят дві) коп., 3% річних у розмірі 6 419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 33 (тридцять три) коп., інфляційні у розмірі 15 598 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 37 (тридцять сім) коп. та судовий збір у розмірі 2 860 (дві тисячі вісімсот шістдесят) грн. 56 (п`ятдесят шість) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 02 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин