ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Справа№ 910/13574/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 28.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 ( повний текст рішення складено 04.02.2021)

у справі №910/13574/20 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

треті особи: 1) ОСОБА_1 ,

2) ОСОБА_2

3) ОСОБА_3

4) ОСОБА_4

5) Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

6) Київська міська рада

про усунення перешкод в управлінні майном, що належить до комунальної власності шляхом скасування державної реєстрації права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2020 року Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (далі - відповідач; Компанія), треті особи 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 6) Київська міська рада про усунення перешкод в управлінні майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, шляхом скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ "ХК "Київміськбуд", правонаступником якого є ПАТ "ХК "Київміськбуд", та припинити речове право, зареєстроване за АТ "ХК "Київміськбуд", правонаступником якого є ПАТ "ХК "Київміськбуд", на квартиру АДРЕСА_1 (з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 05.11.2020).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що спірна квартира передана АТ "ХК "Київміськбуд", як забудовником, органу місцевого самоврядування - Ватутінській РДА у м. Києві на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації від 16.05.2000 №725, яким встановлено розміри відрахувань від загальної жилої площі в будинках, які вводяться в експлуатацію в 2000 році або коштів на день їх нарахування, які необхідні для будівництва цієї площі, зокрема 5 % для забезпечення житлом громадян, які перебувають на квартобліку в районних державних адміністраціях, відселення з ділянок забудови, ветхих та непридатних для проживання будинків та 2 % - службова жила площа.

16.08.2000 Ватутінська районна в м. Києві державна адміністрація видала ОСОБА_1 ордер № 003681 на право зайняття службового житлового приміщення - вказаної квартири, разом із членами його родини: дружина - ОСОБА_2 , донька - ОСОБА_5 та син - ОСОБА_4 . Посилаючись на те, що починаючи з 02.06.2000 єдиним власником вказаної квартири є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, а державна реєстрація права власності на цю квартиру за відповідачем створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вказав, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначає, що передача відповідачем квартири позивачу за актом № 1/297 від 02.06.2000 на виконання вимог Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 724 від 16.05.2000 було переходом права власності від відповідача до територіальної громади міста Києва. Оскільки право власності відповідача на квартиру припинилось після підписання ним вказаного акту та фактичної передачі майна позивачу, останній самостійно реалізовував право власності на квартиру. Крім того, реалізуючи свої повноваження як власника, видав третім особам ордер на вселення в квартиру, без погоджень з відповідачем.

Скаржник стверджує, що після передачі квартири за актом №1/297 від 02.06.2000 відповідач не здійснював жодних дій з утримання майна, не сплачував комунальні платежі, не робив поточні ремонти тощо. При цьому, відповідач вказаний Акт не оскаржував.

Апелянт наголошує, що посилання відповідача на позовну давність є безпідставним, оскільки позов у даній справі є негаторним, до якого не застосовується позовна давність.

Узагальнені доводи відзиву Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації на апеляційну скаргу

16.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що Ватутінська районна державна адміністрація з моменту передачі відповідачем квартири АДРЕСА_1 за актом №1/297 від 02.06.2000 фактично набула права власності на зазначену квартиру та здійснює фактичні дії щодо управління зазначеною власністю (зміна статусу квартири, надання квартири у користування третій особі - ОСОБА_1 , утримання та обслуговування будинку, в якому знаходиться квартира).

Позивач звертає увагу, що акт №1/297 від 02.06.2000, як правовстановлюючий документ передачі права власності на спірну квартиру від АТ «ХК «Київміськбуд» до Ватутінської районної в м. Києві державної адміністрації, у судовому порядку недійсним не визнаний, відповідачем не оскаржувався, а тому є чинним.

Узагальнені доводи відзиву Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" у своєму відзиві, наданому до суду 12.03.2021, зазначає, що рішення суду є законним та обгрунтованим, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення в цій частині слід залишити без змін. Крім того, відповідач вказує, що на виконання норм законодавства, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано КП «КМБТІ та РПВ на ОНМ» 10.05.2000, в книзі д.632-56 за реєстровим № 6855. В результаті чого, компанія набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Отже, починаючи з 10.05.2000 року Компанія є єдиним власником вказаної квартири.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 , як старший слідчий слідчого відділу Ватутінського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України, мав право отримати службове приміщення із комунальної власності Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва, а не з приватної власності Компанії. Право володіння та користування Ватутінською РДА м. Києва вказаною квартирою припинено з моменту виключення її з числа службових житлових приміщень (Розпорядження Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації № 778 від 30.07.2004).

Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" зазначає, що акт №1/297 від 02.06.2000 не є правовстановлюючим документом і право власності від Компанії до Деснянської РДА не перейшло.

Компанія наголошує, що не здійснювала будівництво житлового будинку по АДРЕСА_3 , а отримала оскаржену квартиру АДРЕСА_4 у власність на підставі договору міни, укладеного 05.04.2000 та зареєстрованого в КП "КМБТІ та РПВ на ОНМ" 10.05.2000, в книзі д.632-56 за реєстровим №6855.

На думку відповідача, строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом сплив у 2003 році.

Узагальнені доводи заперечення і письмових дебатів ОСОБА_1 та письмових дебатів Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

26.03.2021 та 28.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від третьої особи-1 до суду надійшли заперечення і письмові дебати та 28.07.2021 представник відповідача в судовому засіданні подав письмові дебати, які за своїм змістом є тотожними апеляційній скарзі та відзиву на апеляційну скаргу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/13574/20 та призначений розгляд справи на 12.04.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021, у зв`язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 прийнято справу №910/13574/20 до провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Коротун О.М. Призначено розгляд апеляційної скарги на 17.05.2021.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021, у зв`язку з перебуванням судді Гаврилюка О.М. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 прийнято справу №910/13574/20 до провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 на 09.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021. Оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги до 28.07.2021.

Явка представників сторін

Треті особи -3, -4, -5, -6 у судове засідання, призначене на 28.07.2021, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на відсутність клопотання про відкладення розгляду справи та беручи до уваги, що явка третіх осіб -3, -4, -5, -6 обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників.

Позиції учасників справи

Представник третьої особи-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.07.2021 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційної інстанції 28.07.2021 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.07.2021 просив задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник третьої особи-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.07.2021 просив задовольнити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

05.04.2000 між АТ "ХК "Київміськбуд" та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 укладений договір міни, за умовами якого АТ "ХК "Київміськбуд" здійснило обмін належної товариству новозбудованої квартири АДРЕСА_5 , на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру у встановленому законом порядку зареєстровано за АТ "ХК "Київміськбуд" 10.05.2000.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 16.05.2000 № 725 "Про розподіл загальної площі у жилих будинках на 2000 рік" було затверджено розподіл загальної площі на 2000 рік, згідно з п. 6.1 якого при будівництві житла всіма забудовниками, незалежно від джерел фінансування, 2% житла передавалось як службова жила площа районним у м. Києві державним адміністраціям.

02.06.2000 за актом № 1/297 АТ "ХК "Київміськбуд" передало Ватутінській районній державній адміністрації в м. Києві для службових потреб для обслуговування будинку три квартири, у тому числі квартиру АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Ватутінської РДА "Про включення до числа службових житлових приміщень" № 568 від 13.06.2000 квартира АДРЕСА_1 була включена до числа службових житлових приміщень Ватутінського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

На підставі розпорядження Ватутінської РДА від 08.08.2000 № 760 "Про надання службової житлової площі працівникам Ватутінського РУ ГУ МВС України в м. Києві" у відповідності до Положення про порядок надання службових житлових приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 "Про службові житі приміщення" гр. ОСОБА_1 , який на той період працював старшим слідчим Ватутінського РУ ГУ МВС України у м. Києві, видано ордер № 003681 від 16.08.2000 на сім`ю з 4 осіб на право зайняття службового жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Після отримання ордеру № 003681 від 16.08.2000 на сім`ю з 4 осіб на право зайняття службового жилого приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 з сім`єю з 4 осіб у встановлений законом строк вселився у зазначену квартиру, постійно проживає у квартирі по теперішній час, утримує квартиру, сплачує комунальні послуги, заборгованості по сплаті комунальних послуг не має, проводить поточний ремонт, побут соціального проживання не порушує.

Розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.07.2004 № 778 "Про виключення із числа службових жилих приміщені", квартиру АДРЕСА_1 було виключено з числа службових.

16.12.2013 ОСОБА_1 звернувся до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Листом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 1020102/00158-455 від 07.03.2014 його повідомлено про те, що зазначена квартира на праві власності зареєстрована за Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд".

15.07.2015 Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією на адресу відповідача направлено лист з проханням направити до Київської міської державної адміністрації правовстановлюючі документи з метою завершення процедури переведення квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності.

20.08.2015 позивач отримав лист від відповідача, в якому останній зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є власністю відповідача, а тому реалізація зазначених у листі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації дій порушить права відповідача, як власника квартири.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звертались до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд", Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Київська міська рада, Головне територіальне управління юстиції в місті Києві, Департамент з питань реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, про скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем.

В свою чергу, ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" звернулась до Деснянського районного суду міста Києва із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, Головне територіальне управління юстиції в місті Києві, про виселення (справа № 754/15936/16-ц).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 05.12.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2019, первісний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 задоволено частково, скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд", в іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08.04.2020 касаційна скарга ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" задоволена частково, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.12.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 28.02.2019 в частині скасування державної реєстрації права власності за ПАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд" на квартиру АДРЕСА_1 скасовано, прийнято нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

У вказаній справі Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у позивачів права на звернення до суду із позовом про скасування державної реєстрації права власності АТ "ХК "Київміськбуд" на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки правовідносини щодо незавершеності оформлення зміни власника цієї квартири у результаті передачі АТ "ХК "Київміськбуд" житлової площі на виконання Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 725 від 16.05.2000 у комунальну власність Деснянської РДА в м. Києві, виникли між АТ "ХК "Київміськбуд" та Деснянською РДА в м. Києві. У той час, як ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 мають право користування у спірній квартирі на підставі ордеру, тобто не є такими, що мають право оспорити зареєстроване за АТ "ХК "Київміськбуд" право власності на квартиру, в якій вони проживають.

Щодо зустрічного позову Верховний Суд вказав, що відповідачі за зустрічним позовом вселилися у спірне житло у встановленому житловим законодавством порядку на підставі належним чином виданого ордера, проживають у цьому житлі постійно й протягом тривалого періоду часу, зареєстрували за адресою спірного житла своє постійне місце проживання, набули право користування цим житлом, а отже, є такими, що не підлягають виселенню.

Звертаючись з позовною заявою, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація вказала, що починаючи з 02.06.2000 єдиним власником вказаної квартири є територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради, а державна реєстрація права власності на цю квартиру за відповідачем створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. У зв`язку з чим, позивач просив усунути перешкоди в управлінні майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, шляхом скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ "ХК "Київміськбуд", правонаступником якого є ПАТ "ХК "Київміськбуд", та припинити речове право, зареєстроване за АТ "ХК "Київміськбуд", правонаступником якого є ПрАТ "ХК "Київміськбуд", на квартиру АДРЕСА_1 (з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 05.11.2020).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 86 Цивільного кодексу УРСР 1963 року (чинного на момент передачі у 2000 році спірної квартири) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння,користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам.

Статтею 26 Житлового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до основ житлового законодавства Союзу PCP і союзних республік Рада Міністрів СРСР вправі визначати підстави і умови передачі забудовниками виконавчим комітетам місцевих Рад народних депутатів та іншим організаціям для заселення частини жилої площі у новоспоруджених за рахунок державних капітальних вкладень будинках, а також розміри жилої площі, яка передається.

Як вказувалось вище, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 16.05.2000 № 725 для забудовників на 2000 рік встановлено розміри відрахувань від загальної жилої площі в будинках, які вводяться в експлуатацію в 2000 році або коштів на день їх нарахування, які необхідні для будівництва цієї площі, зокрема 5% для забезпечення житлом громадян, які перебувають на квартобліку в районних державних адміністраціях, відселення з ділянок забудови, ветхих та непридатних для проживання будинків та 2% - службова жила площа.

Отже, на забудовників покладався прямий обов`язок щодо безкоштовного відрахування частини загальної площі зведеного будинку.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Таким чином, розпорядження Київської міської державної адміністрації на відповідний рік про встановлення для забудовників відрахувань загальної площі у жилих будинках є актом, прийнятим у межах компетенції Київської міської державної адміністрації і є обов`язковим для виконання всіма підприємствами, установами та організаціями, які розташовані на території м. Києва, у тому числі АТ «ХК «Київміськбуд» відповідно до приписів цього розпорядження.

Статтею 161 Цивільного кодексу УРСР (діючою на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання не допускається, за винятком випадків, передбачених законом (ст. 162 Цивільного кодексу УРСР).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 16.05.2000 року № 725, 02.06.2000 за актом № 1/297 АТ "ХК "Київміськбуд" передало Ватутінській районній державній адміністрації в м. Києві для службових потреб для обслуговування будинку три квартири, у тому числі квартиру АДРЕСА_1 .

Отже, відповідно до статті 26 Житлового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), 02.06.2000 за актом № 1/297 АТ "ХК "Київміськбуд" передало право власності на спірну квартиру в комунальну власність на виконання власних зобов`язань перед міською радою, у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а саме ведення забудови міста Києва.

Колегія суддів зазначає, що ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції сторони не надали докази скасування акту № 1/297 від 02.06.2000, відтак вказаний акт є чинним.

Щодо посилань відповідача на те, що, оскільки Розпорядженням Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.07.2004 № 778 "Про виключення із числа службових жилих приміщені", квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових, тому оспорювана квартира знаходиться у приватній власності АТ "ХК "Київміськбуд", колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 4 Цивільного кодексу УРСР 1963 року (чинний на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Тобто, з огляду на приписи вказаної норми цивільні права і обов`язки виникають: з адміністративних актів; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

В даному випадку, вчинення АТ «ХК «Київміськбуд» дій з підписання та передачі відповідної квартири райдержадміністрації на підставі акту є юридичним фактом розпорядження своєю власністю, внаслідок чого, право власності компанії припинилося, а квартира перейшла до комунальної власності і знаходилася у повному розпорядженні райдержадміністрації, яка визначала її статус та вирішувала питання щодо передачі вказаної квартири особам, які перебували на квартобліку та потребували покращення умов проживання.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в акті відсутні посилання на те, що квартира підлягає поверненню у власність холдингової компанії через певний час, або після настання певних обставин.

Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції вказує, що з 02.06.2000, а саме з моменту підписання акту № 1/297, у АТ "ХК "Київміськбуд" припинено право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з передачею вказаної квартири у комунальну власність.

Посилання відповідача на те, що він не був забудовником спірного житла, оскільки квартира отримана АТ «ХК «Київміськбуд» за договором міни від 05.04.2000, колегія суддів відхиляє, оскільки Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 16.05.2000 року № 725 встановлювалось лише розміри відрахувань від загальної жилої площі в будинках, які вводяться в експлуатацію. Житлова площа, яка належала відповідачу, могла передаватися у будь-якому будинку на його розсуд, що і було зроблено.

Твердження відповідача про те, що збереження факту реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «ХК «Київміськбуд» до цього часу свідчить про наявність у нього права власності на неї, однак суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Так, на час передачі квартири (02.06.2000) було чинним цивільне законодавство, зокрема Цивільний кодекс УРСР 1963 року та Закон України «Про власність», які не пов`язували виникнення чи припинення права власності особи на нерухоме майно із його державною реєстрацією, а тому право особи на нерухоме майно припинялося у зв`язку із вчиненням дій громадян і організацій, які породжують цивільні права і обов`язки.

Відтак, з моменту передачі квартири права відповідача на неї припинились згідно з діючим на той час законодавством.

При цьому, суд зазначає, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який пов`язує виникнення чи припинення прав на нерухоме майно із їх державною реєстрацією прийнятий лише у липні 2004 року і зворотньої дії згідно із ст. 58 Конституції України не має.

Також, колегія суддів бере до уваги те, що дві інші квартири, передані АТ «ХК «Київміськбуд» Ватутінській райдержадміністрації за актом № 1/297 від 02.06.2000 року також були у встанволеному законом порядку розподілені і вже приватизовані, що підтвердив представник Деснянської райдержадміністрації м.Києва і не спростував представник відповідача.

Відповідно до статті 18 Житлового кодексу Української РСР управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 28 статуту територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 №371/1805 «Про статут територіальної громади міста Києва», зареєстрованого наказом Міністерства юстиції України від 02.02.2005 № 1,4/5 встановлено, що відповідно до Конституції України та чинного законодавства України територіальній громаді міста Києва належить право власності на рухоме і нерухоме майно, що знаходиться в комунальній власності, доходи міського та районних у місті Києві бюджетів, а також майнові права, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Відповідно до Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень», доручено районним в місті Києві державним адміністраціям реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), надані виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) згідно з Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Згідно із додатком 4 до вказаного Розпорядження Деснянській районній в місті Києві державній адміністрації надано повноваження здійснювати облік житлового фонду та контроль за його використанням.

Отже, державна реєстрація права власності на квартиру № 71 у будинку № 61 на проспекті Маяковського у м. Києві за відповідачем створює перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження цим майном.

Відтак, колегія суддів зазначає, що у зв`язку з тим, що право власності на спірну квартиру належить позивачу з 02.06.2000, тому державна реєстрація права власності на квартиру № 71 у будинку № 61 на проспекті Маяковського у м. Києві, що оформлена за Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Київміськбуд" підлягає скасуванню.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом усунення перешкод в управлінні майном, що належить до комунальної власності, а саме скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» та припинити речове право, зареєстроване за AT «Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» на квартиру № 71, за адресою: м. Київ, проспект Володимира Маяковського, будинок 61.

Таким чином, позовні вимоги Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, колегія суддів зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав невірного способу захисту, суд першої інстанції послався на правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17 та вказав, що захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає вказаний висновок місцевого господарського суду помилковим, з огляду на наступне.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, "ефективний засіб правового захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Відтак, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) у справі "Чуйкіна проти України" (Case of Chuykina v. Ukraine, Заява 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18).

Порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем застосовано ефективний спосіб захисту, оскільки, як вказано вище, фактично право власності перейшло до комунальної власності (органів місцевого самоврядування) у 2000 році, тобто відповідно до закону, яке діяло на час передачі квартири, що забезпечує реальне поновлення прав позивача, за захистом яких він звернулась до суду.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги те, що даний позов за своїм правовим змістом є негаторним позовом, тому до даної категорії позовів строки позовної давності не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц.

Таким чином, на переконання колегії суддів, рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/13574/20 слід скасувати та задовольнити позовні вимоги Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.

Відповідно до статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, судом першої інстанції прийняте рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/13574/20 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/13574/20 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.01.2021 у справі №910/13574/20 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за AT «Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Припинити речове право, зареєстроване за AT «Холдингова компанія «Київміськбуд», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (010140, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 4/6; ) на користь Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (02225, м. Київ, просп. Маяковського, 29; ) 2102 (дві тисяч сто дві) грн судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (010140, м. Київ, вул. М. Омеляновича-Павленка, 4/6; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видати накази.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/13574/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 03.08.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун