ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" липня 2021 р. Cправа №902/171/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас", смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Артеміда" Інституту Картоплярства Національної академії аграрних наук України", м.Калинівка Вінницької області

про стягнення 736755,99 грн штрафних та компенсаційних нарахувань згідно договору поставки

за участю представника позивача: Гудова Р,Л., діє на підставі протоколу.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

ВСТАНОВИВ :

До Господарського суду Вінницької області 26.02.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вх. №176/2 від 26.02.2021) про стягнення з Державного підприємства "Дослідне господарство "Артеміда" Інституту Картоплярства Національної академії аграрних наук України" коштів у сумі 736755,99 грн, з яких: 277984,91 грн - 48% річних; 207112,57 грн - пеня; 185796,47 грн - штраф та 65862,04 грн - сума, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів. Ціна позову визначена позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки №16/03-2 від 16.03.2018 в частині здійснення вчасної оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 23.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/171/21, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

01.06.2021 до суду надійшло клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %, встановивши їх розмір: пеня - 20 711,26 грн, 48% річних - 27798,49 грн, штраф за договором - 18579,65 грн. Обґрунтовуючи дану вимогу останній зазначає наступне:

"Відповідачем регулярно по мірі фінансової спроможності здійснювалось погашення основної суми боргу, і терміни прострочення були незначним. Про вказане свідчить акт звірки, який міститься у матеріалах справи. Тобто Відповідачем систематично (кожного місяця, за виключенням червня місяця 2019 року), у період з січня 2019 року по вересень 2019 року здійснювалося поступове погашення заборгованості.

Вказана заборгованість була погашена в досудовому порядку.

Причиною несвоєчасного виконання зобов`язання Відповідачем є специфіка господарської діяльності - вирощування сільськогосподарської продукції, яка безпосередньо залежить від погодних умов та цін на сільськогосподарську продукцію. У 2018 році внаслідок складних погодних умов Відповідач не отримав урожаю сільськогосподарської продукції у очікуваному обсязі. При цьому, вартість сільськогосподарської продукції була низькою, що не дозволило Відповідачу отримати необхідний фінансовий результат".

Також 01.06.2021 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 65 862,04 грн інфляційних втрат з огляду на наступне:

"П. 3.2. Договору передбачено, що при проведенні розрахунків, сума в гривнях яку Покупець зобов`язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого Товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

Крім того у Додатку №1 від 8 червня 2018 року до Договору поставки №16/03-2 від 16 березня 2018 року встановлено вартість Товару у доларах США та зафіксовано курс МВР України 1 долар - 26,165 грн... .

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України -гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (Рішення ВСУ від 28.03.2012 р. у справі 6-36736/10).

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні.

Офіційний індекс інфляції це знецінення - зниження купівельної спроможності грошової одиниці України - гривні, а не іноземної валюти, тому долар США у борговому зобов`язанні індексації не підлягає (Постанова ВСУ від 27.01.2016 року у справі № 6-36736/10)".

01.06.2021 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.07.2021.

На визначену судом дату (22.07.2021) з`явився представник позивача. Натомість відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

Поряд з тим, 22.07.2021 на електронну адресу та в подальшому на поштову адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи "...для надання можливості Підприємству скористатися правовою допомогою...".

Під час розгляду вказаного клопотання суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 216 ГПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу.

Відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Оскільки подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи не підтверджено належними доказами, а також враховуючи обмеженість процесуального строку розгляду справи, клопотання задоволенню не підлягає.

Під час судового засідання, 22.07.2021, в ході з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. При цьому останній заперечив проти задоволення клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Після закінчення судових дебатів, суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час його проголошення - 22.07.2021.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення (22.07.2021) представники сторін не з`явились.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази на засадах всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, судом встановлено наступне.

16.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (далі по тексту також Постачальник, позивач) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Артеміда" Інституту Картоплярства Національної академії аграрних наук України" (далі по тексту також - Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №16/03-2 (далі по тексту також - Договір).

Відповідно до Предмета Договору в терміни, визначені договором, Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором (п. 1.1. Договору).

Пунктами 1, 2 Договору сторони узгодили, що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в Додатках до даного договору. В тому випадку, коли курс іноземної валюти до гривні, що склався на міжбанківського валютному ринку (МВР) України на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вище за курс іноземної валюти на день укладення Додатку, Сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу: С =А 1 / А2 х В,

Де С - сума належна до оплати;

В - ціна Товару на момент підписання Додатку;

А 1 - (курс МВР дол.. США чи Євро до гривні) на день перерахування коштів;

А 2 - (курс МВР дол.. США чи Євро до гривні) на день підписання відповідного Додатку.

При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику як належну оплату повної вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого Товару в доларах США/Євро на курс гривні щодо Долара США/Євро на міжбанківському валютному ринку (МВР) на день проведення оплати, з врахуванням умов частини 1 цього пункту.

За порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору (п.7.1. Договору).

Крім відповідальності, встановленої п. 7.1. даного договору Покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення (п.7.1.1. Договору).

Відповідно до п. 7.7. Договору в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару та невиконання зобов`язань передбачених розділом 3 цього Договору Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника крім суми заборгованості сорок вісім відсотків річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним Додатком до Договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

В разі прострочення Покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів, Покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого Товару (п. 7.7. Договору).

08.06.2018 сторонами обопільно підписано та скріплено печатками Додаток №1 до Договору поставки №16/03-2 від 16.03.2018, в якому узгоджено асортимент, кількість, ціну та вартість товару, що підлягає поставці. Зокрема сторонами передбачено поставку товару на загальну суму з ПДВ в розмірі 928 982,36 грн. При цьому сторонами зафіксовано курс МВР України: 1 дол. - 26,165 грн.

Окрім того, в даному додатку сторони також передбачили наступне:

"Постачальник зазначає що ціни за цим Додатком не є остаточними. Постачальник залишає за собою право в односторонньому порядку змінити зазначені у цьому Додатку ціни, шляхом виписування нових рахунків на оплату.

Порядок зміни ціни та оплати: Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України Сторони дійшли згоди, що ціна на Товар за даним Додатком визначена у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/ЄВРО), виходячи із середньозваженого курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного Додатку.

Оплата вартості Товару, зазначеного в Додатку, здійснюється Покупцем в національній валюті України (гривня), виходячи із курсу продажу долара США/ЄВРО на міжбанківському валютному ринку України на день, що передує дню здійснення платежу, зафіксованого на момент закриття торгів".

Відповідно до п.3 Додатку до Договору оплата здійснюється в наступному порядку: Покупець сплачує Постачальнику 100% вартості Товару до 01.09.2018.

У випадку затримки попередньої оплати Товару на строк, який не перевищує 10 днів, строк поставки може переноситися на кількість днів затримки оплати. При простроченні оплати на строк, який перевищує десять календарних днів, Постачальник має право відмовитися від поставки (п. 4 Додатку до Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено на адресу відповідача обумовлений товар, на загальну суму 928 982,36 грн, що підтверджується видатковою накладною №5710 від 08.06.2018.

15.05.2019 відповідач звернувся до позивача з листом №42, в якому просить відстрочити оплату заборгованості до 10.07.2019 у зв`язку з неочікуваними тимчасовими фінансовими труднощами підприємства.

Таким чином, відповідач оплату за отриманий товар здійснював несвоєчасно, без додержання строків визначених пунктом 3 Додатку до Договору, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними банківськими виписками. При цьому суд зазначає, що сума основної заборгованості останнім сплачена 17.09.2019.

Неналежне виконання Державним підприємством "Дослідне господарство "Артеміда" Інституту Картоплярства Національної академії аграрних наук України" зобов`язань за Договором в частині дотримання строків при проведенні розрахунків стало підставою для застосування Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" відносно відповідача визначеної пунктами 7.1.1., 7.7., 7.8. Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України відповідальності та звернення з даним позовом до суду.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України (далі по тексту також - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З моменту укладення сторонами Договору між ними виникли зобов`язання, які мають правову природу договору купівлі-продажу.

За змістом ст.655 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України)

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 ГК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як зазначалось раніше, сторони в пунктах 7.1.1. та 7.8. Договору визначили міру відповідальності Покупця за несвоєчасну оплату отриманої продукції, а саме: сплату пені в розмірі облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожний день прострочення, а також штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасно сплаченого товару.

При цьому сторони в пункті 7.9. Договору домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним Договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов`язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 Цивільного кодексу України, продовжується до 3 років.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд враховує, що в пункті 7.7. Договору сторони узгодили сплату 48 % річних в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого Товару.

Беручи до уваги викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення Покупцем оплати вартості отриманого товару суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені, штрафу, 48 % річних є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та нормам чинного законодавства.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування 48 % річних та пені із врахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України, за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН" судом встановлено, що вказані нарахування не перевищують суми, визначені судом.

З огляду на викладене, судом встановлено обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 277984,91 грн - 48% річних; 207112,57 грн - пені та 185796,47 грн - штрафу.

Поряд з тим, як зазначалось вище, відповідач звернувся до суду з клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %, встановивши необхідність їх стягнення в наступних розмірах: пеня - 20 711,26 грн, 48% річних - 27798,49 грн, штраф за договором - 18579,65 грн.

Вирішуючи подане клопотання суд зазначає наступне.

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм слідує, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення.

Окрім того, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, що стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

При цьому, слід зазначити, що висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій в т.ч. відсотків річних, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Водночас, суд зауважує, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

В даному випадку, при вирішенні питання щодо зменшення розміру неустойки та 48 % річних, суд враховує ступінь виконання відповідачем основного зобов`язання. Так, як слідує з матеріалів справи, відповідачем вживалися заходи направлені на виконання основного зобов`язання, що слідує із періодичності та розміру проведених останнім платежів.

Також суд зважає, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення вчасних розрахунків за поставлений товар. Більше того, заявлені до стягнення штрафні та компенсаційні нарахування є неспівмірним із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору.

Наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, яка є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України.

З урахуванням викладеного вище та водночас з огляду на те, що нарахування штрафних санкцій у випадку невчасного виконання покупцем грошового зобов`язання узгоджено умовами Договору суд, вважає за можливе задовольнити заяву відповідача частково та зменшити розмір штрафних та компенсаційних нарахувань на 50 %.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають: 138 992, 46 грн - 48 % річних, 103 556,29 грн - пені та 92898,24 грн - штрафу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 65 862,04 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Проте оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Вказаний висновок суду викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 296/10217/15-ц.

Таким чином, оскільки сторонами в п.3.2. Договору та п.1 Додатку до Договору дійшли згоди, що ціна на Товар за даним Додатком визначається у національній валюті України (гривня) та в грошовому еквіваленті в іноземній валюті (долар США/ЄВРО), суд вважає доводи відповідача про безпідставність заявлення до стягнення інфляційних втрат обґрунтованими.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 65862,04 грн інфляційних втрат.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не подав до суду докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення нарахування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору відносно суми обґрунтованих позовних вимог підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Артеміда" Інституту Картоплярства Національної академії аграрних наук України" (площа Шкільна, 7, м.Калинівка, Вінницька обл., 22400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Донбас" (вул.Машинобудівників, буд.4-В, смтЧабани, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08162, ) 138992, 46 грн - 48 % річних; 103556,29 грн - пені; 92898,24 грн - штрафу; 10063,41 грн - відшкодування судового збору.

3. В позові в частині стягнення 138992,45 грн - 48 % річних; 103556,28 грн - пені; 92898,23 грн - штрафу та 65862,04 грн інфляційних втрат - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення суду від 22.07.2021 у справі №902/171/21 направити на електронні адреси сторін: позивача () та відповідача ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02 серпня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи