ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2021 справа № 914/197/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Бернацької Л.В., розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин», с. Берездівці, Миколаївський район, Львівська область,

до відповідача: Новороздільської міської ради, м. Новий Розділ, Миколаївський район, Львівська область,

предмет позову: стягнення 126 161,00 грн.,

підстава позову: збереження грошових коштів без достатньої правової підстави,

за участю представників:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

25.01.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин» до Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області про стягнення 117 875,45 грн.

Ухвалою суду від 29.01.2021 року позовну заяву залишено без руху.

15.02.2021 року до суду надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали від 29.01.2021 року, до якої, зокрема, долучено позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої заявлено до стягнення 126 161,00 грн., з доказами її надіслання іншій стороні. Ухвалою суду від 22.02.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відводів складу суду учасниками справи не заявлено.

08.04.2021 року задоволено клопотання Новороздільської міської ради від 04.04.03.2021 року та залучено до участі у справі Новороздільську міську раду як правонаступника відповідача Берездівецької сільської ради Миколаївського району Львівської області.

20.04.2021 року подано відзив на позовну заяву; 08.07.2021 року подано заяву щодо поданого позивачем звіту про оцінку майна.

24.06.2021 року позивачем подано заяву про розподіл судових витрат; 08.07.2021 року - клопотання про подання доказу, клопотання про поновлення строку щодо якого заявлено в судовому засіданні.

У судове засідання 21.07.2021 року сторони явку представників не забезпечили, хоча про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, під розписку в попередньому судовому засіданні 08.07.2021 року. На електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з неможливістю забезпечення явки представника.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Причинами для відкладення розгляду справи визначено, зокрема, неявку в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового засідання. Також суд звертає увагу, що заявляючи клопотання про відкладення судового засідання, яке є не першим засіданням на стадії розгляду справи по суті, сторона не обґрунтовує необхідності проведення такого за обов`язкової участі представника відповідача. У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, пояснення стосовно поданих позивачем доказів, тобто, правова позиція сторони у справі висловлена.

Суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом. Відтак, суд не вважає неявку представника відповідача у дане судове засідання такою, що перешкоджає вирішенню спору по суті в даному судовому засіданні, та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 21.07.2021 року судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

Спір між сторонами виник у зв`язку з користуванням відповідачем, на переконання позивача, без належної правової підстави нерухомим майном, що належить позивачу. Так, позивач стверджує, що з 18.04.2019 року Берездівецька сільська рада, правонаступником якої є Новороздільська міська рада, користується нежитловими приміщеннями, площею 137,5 кв.м., у будівлі, що знаходиться за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, буд. 2, на підставі договорів суборенди. До того часу, а саме з 2017 року, Берездівецька сільська рада фактично користувалася цими ж приміщеннями, проте жодного договору нею не укладалось. Тому, за період січня 2018 року квітня 2019 року позивачем нараховано 118 776,14 грн. безпідставно збережених коштів з урахуванням інфляції та 7 384,86 грн. 3 % річних за користування чужими коштами. Проте, під час розгляду справи позивачем подано розрахунок стягуваної суми, відповідно до якого сума безпідставно збережених коштів з урахуванням індексу інфляції становить 111 693,83 грн., сума 3 % річних становить 6 918,17 грн.

Відповідач заперечує стосовно позовних вимог. Зазначає, що позивач не звертався до відповідача із пропозиціями укладення договору оренди. Крім того, стверджує, що у визначеному позивачем періоді 2018 року використано вартість 1 м. кв. станом на 2019 рік, доказів проведення оцінки майна станом на 2018 рік не надано, тому позовні вимоги задоволенню не підлягать. Також відповідач звертає увагу, що відповідно до оцінки майна така визначалась стосовно кабінетів 12, 13, 14, 19 і 20, але докази, що відповідач користувався саме такими приміщеннями, позивач не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Млин» з 2008 року є власником нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2 (реєстраційний номер 25021782), загальною площею 749,2 кв.м.

07.12.2016 року директор позивача звернувся до Берездівецької сільської ради із листом про звільнення кабінету в приміщенні по вул. Травневій, 2, який займає сільський голова, оскільки сільською радою не укладено договору оренди. У відповідь на вказаний лист сільський голова повідомив про сумніви щодо права власності позивача на відповідні приміщення. Зі змісту листа не вбачається заперечень щодо фактичного користування приміщеннями.

26.03.2019 року Берездівецькій сільській раді позивачем вручено лист про звільнення приміщення до 06.04.2019 року з аналогічних із попередніми підстав.

18.04.2019 року Фізична особа підприємець Вірт Василь Михайлович (орендар) та Берездівецька сільська рада (орендодавець) уклали договір суборенди нежитлового приміщення, загальною площею 86,3 кв.м. за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2, для розміщення Виконавчого комітету Берездівецької сільської ради, а саме кабінети № 12 - 15,3 м.кв, № 13-15,4 м.кв., № 14 - 21,9 м.кв., № 19-22,4 м.кв., № 20 -11,3 м.кв. (п. 1.1 договору). Строк дії договору 30.10.2019 року.

Відповідно до п. 1.3 договору об`єкт суборенди належить орендарю на праві оренди, яке виникло на підставі договору оренди нежитлового приміщення №1/17від 01.11.2018р. укладеного з ТзОВ Млин. 18.04.2019 року сторонами підписано акт приймання-передачі в суборенду нерухомого майна.

01.11.2019 року Фізична особа підприємець Вірт Василь Михайлович (орендар) та Берездівецька сільська рада (орендодавець) уклали договір суборенди нежитлового приміщення, загальною площею 137,5 кв.м. за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2, для розміщення Виконавчого комітету Берездівецької сільської ради, а саме кабінети № 11 46,8 м.кв., № 12 - 15,3 м.кв, № 13-15,4 м.кв., № 14 - 21,9 м.кв., № 15 4,4 м.кв., № 19-22,4 м.кв., № 20 -11,3 м.кв. (п. 1.1 договору). 01.11.2019 року сторонами підписано акт приймання-передачі в суборенду нерухомого майна. Строк дії договору 31.12.2019 року.

02.01.2020 року Фізична особа підприємець Вірт Василь Михайлович (орендар) та Берездівецька сільська рада (орендодавець) уклали новий договір суборенди нежитлового приміщення, загальною площею 137,5 кв.м. за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2, для розміщення Виконавчого комітету Берездівецької сільської ради, а саме кабінети № 11 46,8 м.кв., № 12 - 15,3 м.кв, № 13-15,4 м.кв., № 14 - 21,9 м.кв., № 15 4,4 м.кв., № 19-22,4 м.кв., № 20 -11,3 м.кв. (п. 1.1 договору) та підписали акт приймання-передачі в суборенду нерухомого майна. Строк дії договору 30.06.2020 року.

01.07.2020 року сторонами попередніх договорів укладено новий договір суборенди зазначених вище приміщень зі строком дії до 30.12.2020 року, про що підписано акт приймання-передачі в суборенду нерухомого майна.

Позивачем замовлено в оціночної компанії Товариства з обмеженою відповідальністю «Галтекс Плюс» звіт про визначення місячної орендної ставки нежитлових приміщень першого поверху А-2, а саме кабінеті № 12, площею 15,3 кв.м., № 13, площею 15,4 кв.м., № 14, площею 21,9 кв.м., № 19, площею 22,4 кв.м., № 20, площею 11,3 кв.м., що розташовані за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2.

Листом від 02.12.2020 року № 346 Берездівецька сільська рада повідомила позивача, що у період з 2017 року по 2020 рік у нежитловій будівлі за адресою с. Берездівці, вул. Травнева, 2 у користуванні сільської ради перебувають приміщення, площею 137,5 кв.м.

Відповідно до звіту станом на 02.04.2019 року ставка місячної оренди становить 50,42 грн. за 1 кв. м. без ПДВ. Проте, відповідно до висновку про вартість майна, складеного 30.06.2021 року, поданого позивачем для спростування заперечень відповідача, розмір місячної орендної плати за 1 кв.м. вказаних приміщень наступний: 01.01.2018 року 44,84 грн., 01.02.2018 року 45,52 грн., 01.03.2018 року 45,93 грн., 01.04.2018 року 46,43 грн., 01.05.2018 року 46,80 грн., 01.06.2018 року 46,80 грн., 01.07.2018 року 46,80 грн., 01.08.2018 року 46,48 грн., 01.09.2018 року 46,48 грн., 01.10.2018 року 47,36 грн., 01.11.2018 року 48,16 грн., 01.12.2018 року 48,84 грн., 01.01.2019 року 49,23 грн., 01.02.2019 року 49,72 грн., 01.03.2019 року 49,97 грн., 01.04.2019 року 50,42 грн.

Дані обставини підтверджені матеріалами справи, сторонами не спростовані.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 316 та частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою заявлених у даній справі позовних вимог позивач як власник нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2, загальною площею 749,2 кв.м., визначає збереження відповідачем правонаступником Берездівецької сільської ради грошових коштів, які останнім мали бути сплачені за користування нежитловими приміщеннями, що знаходяться за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2, у вигляді орендної плати.

Так, ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Як встановлено вище та визнано Берездівецькою сільською радою у листі від 02.12.2020 року, у період з 2017 року по 2020 рік у нежитловій будівлі за адресою с. Берездівці, вул. Травнева, 2 у користуванні сільської ради перебувають приміщення, площею 137,5 кв.м. Тому, висловлені відповідачем заперечення про те, що не підтвердженою є обставина, якими саме приміщеннями користувався відповідач, є безпідставні.

Докази користування такими приміщення з 2017 року по 18.04.2019 року (дата укладення першого договору суборенди) на підставі договору оренди, суборенди чи на іншій правовій підставі сторонами суду не подано та відповідачем не доведена.

У даному випадку під доходами Берездівецької сільської ради, правонаступником якого на даний час є відповідач у справі - Новороздільська міська рада, розуміються доходи, які суб`єкт отримав (не витратив) шляхом не понесення витрат на оплату за використання чужого майна (збереження витрат). Тобто, під час користування чужим майном у відповідача були відсутні витрати, повязані з оплатою оренди за користування нерухомим майном, які він мав би понести у разі користування майном на законних підставах.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, у тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відтак, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 зі справи № 3-905гс17 та підтримана Верховним Судом у справі № 916/2153/17 (постанова від 16 травня 2019 року).

Суд зазначає, що обставини належності позивачу на праві власності нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою Львівська область, Миколаївський район, с. Берездівці, вул. Травнева, 2, загальною площею 749,2 кв.м., та користування часиною таких відповідачем, а саме, площею 137,5 кв.м., упродовж 2017 2020 років підтверджені матеріалами справи, зокрема, визнані сільським головою у листі від 02.12.2020 року. Тому заперечення відповідача, зазначені у відзиві, не спростовують таких.

Стаття 73 Господарського процесуального кодексу України унормовує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті).

За приписами статті 76 цього Кодексу належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (частина 1 статті). Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті).

Вирішуючи даний спір про стягнення вартості користуванням майном без достатніх на це правових підстав, суд зазначає, що за час фактичного користування чужим майном у відповідача були відсутні витрати, пов`язані з оплатою оренди за користування нерухомим майном, які він мав би понести у разі користування майном на законних підставах. Тому, у відповідача існує обов`язок сплатити власнику майна вартість такої оренди.

Визначаючи розмір грошових коштів, належних до сплати позивачу, суд враховує, що сума, заявлена до стягнення, визначена позивачем як орендна плата за період січня 2018 року квітня 2019 року, на яку нараховано інфляційні втрати та 3 % річних за весь період прострочення до 12.01.2021 року. Розмір орендно плати позивач визначає шляхом множення площі фактично зайнятих 137,5 кв.м. приміщень на вартість одного кв.м. у відповідному місяці.

Враховуючи встановлені вище розміри орендної плати за один кв.м. та займану площу 137,5 кв.м., а також враховуючи пояснення позивача про те, що в січні 2018 року було користування протягом неповного календарного місяця, суд визнає обґрунтованими дані позивача стосовно основного боргу за січень 2018 року у розмірі 3 977,74 грн., за лютий 2018 року 6 259,00 грн., за березень 2018 року 6 315,37 грн., за квітень 2018 року 6 384,12 грн., за травень 2018 року 6 435,00 грн., за червень 2018 року 6 435,00 грн., за липень 2018 року 6 435,00 грн., за серпень 2018 року 6 391,00 грн., за вересень 2018 року 6 391,00 грн., за жовтень 2018 року 6 512,00 грн., за листопад 2018 року 6 622,00 грн., за грудень 2018 року 6 715,50 грн., за січень 2019 року 6 769,12 грн., за лютий 2019 року 6 836,50 грн., за березень 2019 року 6 870,87 грн., за квітень 2019 року (18 днів) 3 928,55 грн.

Суд також вважає безпідставними та не актуальними заперечення відповідача про те, що доказів проведення оцінки майна станом на 2018 рік позивачем не подано. Так, як зазначалось вище, позивачем, з метою спростування заперечень відповідача, проведено незалежну оцінку під час розгляду справи та отримано звіт про незалежну оцінку визначення розміру місячної орендної ставки за 1 кв. м. від 30.06.2021 року, яким визначено вартість 1 кв. м. оренди у період 01.01.2018 01.04.2019 років. Суд звертає увагу, що заперечуючи позовні вимоги, відповідач не надавав свого контррозрахунку, не заявляв клопотань про проведення судової експертизи та не подавав інших доказів, які б спростовували обставини, зазначені та підтверджуючі позивачем.

Як передбачено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.09.2020 року у справі № 910/16505/19, тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Суд вважає, що якщо існує певний юридичний факт, який входить до предмету доказування у справі, то мають бути наявні відповідні докази на підтвердження цього факту або об`єктивні причини та розумне пояснення їх відсутності. Однак, якщо сторона з тих чи інших причин не доводить певну важливу для розгляду справи обставину, то суд, оцінюючи докази «за внутрішнім переконанням» вирішує, чи мав місце певний факт, що підлягає доказуванню, чи він є просто надуманим.

Аналізуючи твердження та подані на їх підтвердження докази позивачем і ненадання доказів на підтвердження висловлених у відзиві заперечень відповідачем, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази, надані позивачем, відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують зазначені позивачем обставини, визначені як підстави позовних вимог.

Як встановлено вище, основний борг становить 99 277,77 грн., що відповідає розрахунку, здійсненому позивачем, не спростованому відповідачем. Відповідно, із останнього розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що інфляційні втрати нараховано в розмірі 12 416,06 грн., що є меншим, ніж було заявлено в уточненій позовній заяві, - 13 316,35 грн. Суд звертає увагу, що заяв про відмову від частини позовних вимог, про зменшення ціни позовних вимог позивачем не заявлялось. Проте, після отримання позивачем нового звіту про незалежну оцінку розміру орендної плати за 1 кв.м., позивачем уточнено розрахунок заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 звернула увагу, що для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17).

Враховуючи зазначені висновки, суд зазначає, що позивачем у даній справі обрано належний спосіб захисту своїх прав як власника нерухомого майна. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 99 277,77 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі вартості орендної плати за приміщення, якими відповідач фактично користувався, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд звертає увагу, що первинно у позовній заяві позивачем було нараховано 105 459,79 грн. і заяв про зменшення ціни позову не подавалось. Відтак, у задоволенні позовної вимоги про стягнення 6 182,02 грн. суд відмовляє.

Щодо інших позовних вимог, суд зазначає, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Право позивача стягувати 3 % річних та інфляційні втрати також передбачене усталеною судовою практикою. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 погодилась із висновком Верховного Суду України, зазначеним у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15, про те, що стаття 625 Цивільного кодексу України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України. відтак, позивач має право здійснювати відповідні нарахування.

Перевіривши правильність розрахунку заявлених до стягнення 3 % річних, суд зазначає, що розмір 3 % річних а розрахунками суду становить 6 910,08 грн., що відображено в таблиці:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
3977.7401.02.2018 - 12.01.202110773 %351.78
6259.0001.03.2018 - 12.01.202110493 %539.13
6315.3701.04.2018 - 12.01.202110183 %527.90
6384.1201.05.2018 - 12.01.20219883 %517.90
6435.0001.06.2018 - 12.01.20219573 %505.63
6435.0001.07.2018 - 12.01.20219273 %489.77
6435.0001.08.2018 - 12.01.20218963 %473.37
6391.0001.09.2018 - 12.01.20218653 %453.85
6391.0001.10.2018 - 12.01.20218353 %438.09
6512.0001.11.2018 - 12.01.20218043 %429.79
6622.0001.12.2018 - 12.01.20217743 %420.72
6715.5001.01.2019 - 12.01.20217433 %409.55
6769.1201.02.2019 - 12.01.20217123 %395.58
6836.5001.03.2019 - 12.01.20216843 %383.78
6870.8701.04.2019 - 12.01.20216533 %368.20
3928.5518.04.2019 - 12.01.20216363 %205.04
6 910,08
Враховуючи наведене, у задоволенні позовної вимоги про стягнення 474, 78 грн. 3 % річних суд відмовляє.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд зазначає, що їх загальна сума становить 12 350,26 грн., що відображено в таблиці:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.02.2018 - 12.01.20213977.741.182722.254699.99
01.03.2018 - 12.01.20216259.001.1711070.517329.51
01.04.2018 - 12.01.20216315.371.158999.687315.05
01.05.2018 - 12.01.20216384.121.149951.887336.00
01.06.2018 - 12.01.20216435.001.149959.467394.46
01.07.2018 - 12.01.20216435.001.149959.467394.46
01.08.2018 - 12.01.20216435.001.1571011.597446.59
01.09.2018 - 12.01.20216391.001.1571004.677395.67
01.10.2018 - 12.01.20216391.001.136866.777257.77
01.11.2018 - 12.01.20216512.001.117759.577271.57
01.12.2018 - 12.01.20216622.001.101670.317292.31
01.01.2019 - 12.01.20216715.501.092621.087336.58
01.02.2019 - 12.01.20216769.121.082552.827321.94
01.03.2019 - 12.01.20216836.51.076521.537358.03
01.04.2019 - 12.01.20216870.871.067458.197329.06
18.04.2019 - 12.01.20213928.551.056220.494149.04
12 350,26

Враховуючи зазначене, оскільки сума інфляційних втрат, визначена судом, є меншою від визначеного в уточненій позовній заяві та від останнього розрахунку позивача, поданого суду 08.07.2021 року, то в задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 966,09 грн. суд відмовляє.

Враховуючи досліджені обставини справи, перевірені судом нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати, суд зазначає про часткове задоволення позовних вимог в даній справі у зазначених вище розмірах.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам - 93,96 %.

Щодо розподілу інших судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Так, у позовній заяві, зазначаючи попередній розрахунок судових витрат, позивач, крім судового збору, зазначав також 20 000,00 грн. на професійну правничу допомогу. До позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги № 1-0401/21-г та ордер на надання правової допомоги від 04.01.2021 року.

Так, відповідно до укладеного 04.01.2021 року між позивачем та Адвокатським бюро «Оприско та партнери» договору про надання правової допомоги № 1-0401/21-г замовник доручає, а виконавець приймає на себе доручення про надання йому юридичної допомоги, обумовленого замовником виду та в його інтересах, на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця та у випадку необхідності відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору. Доручення замовника полягає у наданні йому правової допомоги представництві інтересів замовника в суді, а також в інших органах, організаціях, підприємствах всіх форм власності з усіма правами, якими наділений представник згідно з чинним законодавством України у справі за позовом ТзОВ «Млин» до Берездівецької сільської ради Миколаївського Львівської області про повернення безпідставно збережених коштів.

Відповідно до п. 4.1 договору сторонами встановлюється фіксований розмір оплати за послуги по веденню справи в суді першої інстанції 20 000,00 гривень, які підлягають сплаті замовником на поточний рахунок виконавця протягом 10 днів після ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

Відповідно до ордера на надання правової допомоги від 04.01.2021 року правову допомогу Товариству з обмеженою відповідальністю «Млин» надає адвокат Якубівський І.Є.

24.06.2021 року подано заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу, до якої долучено рахунок № 001/1-0401/21-г від 14.06.2021 року на суму 20 000,00 грн. та платіжне доручення № 5 від 15.06.2021 року на суму 20 000,00 грн. про оплату відповідного рахунку.

Розглядаючи вимоги позивача, суд враховує положення ч. ч. 1-3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зазначає, що детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, не подано.

Так, у договорі сторонами погоджено сталу суму 20 000,00 грн. Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 вказав, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги; при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини; розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Верховний Суд також зазначив, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, а при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Крім цього, суд зазначає, що разом з визначенням фіксованого розміру гонорару приписи ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України є чинними та обов`язковими, і сторона не звільняється від обов`язку доказування заявленої нею до стягнення суми витрат у порядку, визначеному Законом. Більше того, підтвердженість доказами виконаних адвокатом робіт з метою їх відшкодування іншою стороною не зводиться лише до аналізу затраченого адвокатом часу, від якого згідно з зазначеною позицією Верховного Суду не залежить фіксований розмір гонорару, а повинна сприяти встановленню дійсності та необхідності відповідних витрат при їх відшкодуванні іншою стороною.

Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15.06.2021 року у справі № 159/5837/19 звернув увагу, що склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).

Суд також зазначає, що відповідачем не надано заперечень стосовно заявлених до стягнення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. Разом з тим, суд враховує позицію, висловлену Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Суд звертає увагу, що у тексті договору визначено перелік правової роботи, яку зобов`язався виконувати виконавець, а саме участь у підготовці процесуальних документів по справі, підписувати та подавати заяви, позовні заяви, клопотання, скарги, письмові пояснення, заперечення, інші документи; участь у збиранні доказів; надання консультацій по веденню справи; підписання та подання всіх необхідних документів. У суду немає сумнівів, що здійсненням 15.06.2021 року платежу в сумі 20 000,00 грн. позивач фактично підтвердив зі своєї сторони факт прийняття виконаних адвокатським об`єднанням послуг, передбачених договором.

Проте, аналізуючи розмір таких витрат як судових витрат, які покладаються на іншу сторону у справі, враховуючи критерії їх розумного розміру, їх необхідності та реальності в межах даної справи, а також враховуючи, що покладення обов`язку по відшкодуванню таких витрат не може бути надмірним тягарем для іншої сторони, суд доходить висновку про доцільність зменшення заявленого до стягнення розміру витрат до 10 000,00 грн.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як встановлено вище, позов задоволено на 93,96%. Відповідно, стягненню з відповідача підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 396,00 грн., що становить 93,96 % від 10 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Новороздільської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 26306854, 81652, Львівська обл., місто Новий Розділ, вулиця Грушевського, будинок 24) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Млин» (ідентифікаційний код юридичної особи 31487534, 81657, Львівська обл., Миколаївський р-н, село Берездівці, вул. Боринецька, будинок 3) 99 277,77 грн. безпідставно збережених коштів, 6 910,08 грн. 3 % річних, 12 350,26 грн. інфляційних втрат, 2 132,89 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору та 9 396,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 6 182,02 грн. безпідставно збережених коштів, 966,09 грн. інфляційних втрат, 474,78 грн. 3 % річних і 10 604,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 30.07.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв