ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1372/21

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Лавровой Л.С.
при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБ`ЄДНАНІ ІНФОРМАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ"
до ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОСЕРВІС ГРАНД"
про визнання недійсними односторонніх правочинів, визнання відсутності права та зобов`язання не чинити перешкоди у виконанні умов договору
за участю представників:
позивача - Яровенко О.Ю.
відповідача - Краснокутський О.В.
третя особа - Кривошеєнко О.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Харківської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБ`ЄДНАНІ ІНФОРМАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ" до ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 , за яким позивач просить суд:
1. Визнати недійсним односторонній правочин Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології», який оформлений листом від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64.
2. Визнати недійсним односторонній правочин Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології», який оформлений листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423.
3. Визнати відсутнім у Військової частини НОМЕР_1 право на односторонню відмову від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології».
4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 не чинити товариству з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології» перешкоди у виконанні умов договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології».
5. Судові витрати по справі покласти на відповідача.
Ухвалою суду від 20.04.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання по справі призначено на 11.05.2021 р. о 10:20, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи. Засідання відкладалося з 11.05.2021 по 26.05.2021, з 26.05.2021 по 01.06.2021, з 01.06.2021 по 14.06.2021.
Ухвалою від 14.06.2021 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 08.07.2021 р. о 11:00. Засідання відкладалося з 08.07.2021 по 15.07.2021, з 15.07.2021 по 20.07.2021. В засіданні оголошувалася перерва з 20.07.2021 по 02.08.2021.
В судовому засіданні 02.08.2021 представник позивача підтримав позов, та просив суд задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник відповідача та представник третьої особи заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у заявах по суті справи.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.
08.05.2019 між Військовою частиною НОМЕР_1 (Сторона 1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології» (Сторона 2) було укладено договір про вирощування сільськогосподарських культур № 7, у відповідності до умов п.п. 1.1, 1.2 з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України та відповідно до ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони», Сторони за цим договором домовилися про вирощування сільськогосподарських культур, на земельних ділянках площею 469 га, які надані Стороні-1 в безстрокове користування та можливостей Сторони - 2 діяти, а саме: вирощування зернових сільськогосподарських культур. Сторони домовились, що обробіток землі буде здійснюватись наступним чином: Сторона - 1 бере на себе зобов`язання залучити площу земельної ділянки, яка надана в безстрокове користування для вирощування сільськогосподарських культур; Сторона - 2 бере в користування земельні ділянки та власними коштами проводить необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу з вирощування сільськогосподарських культур.
Положеннями п. 2.1 договору № 7 від 08.05.2019 передбачено, що для досягнення цілей, визначених цим договором, Сторони зобов`язуються: Обмінюватись наявною у їхньому розпорядженні інформацією з питань, що становлять взаємний інтерес Сторін. Кожна з Сторін цього договору має право ознайомлюватися з усіма документами щодо вирощування сільськогосподарських культур за цим договором та що встановлять взаємний інтерес Сторін в рамках дії договору; Проводити інші дії, які пов`язані з досягненням мети та виконання умов цього договору в межах діючого законодавства.
Відповідно до п.п. 3.1,3.2 договору № 7 від 08.05.2019 Сторона - 1 за цим договором зобов`язана:
- залучити для вирощування сільськогосподарської продукції, яке буде проводитись Стороною - 2 земельні ділянки, що надані Стороні - 1;
- у разі необхідності організувати обстеження земель, залучених для вирощування сільськогосподарських культур, на предмет наявності і своєчасного знешкодження небезпечних предметів з метою створення безпечних умов праці;
- попереджати Сторону 2 про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки;
- за необхідності проводити інструктаж осіб, які залучаються Стороною - 2 до виконання сільськогосподарських робіт, стосовно заходів безпеки на території полігону та дій при виявленні вибухонебезпечних предметів;
- завчасно попереджати Сторону - 2 про початок проведення військових навчань та інших заходів бойової підготовки на території полігону.
Сторона - 1 має право:
- Отримувати від Сторони - 2 плату за вирощування сільськогосподарський культур;
- Вимагати від Сторони - 2 відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок дострокового розірвання договору в односторонньому порядку без поважних причин, невиконання або неналежного виконання Стороною - 2 взятих на себе обов`язків за цим договором.
В свою чергу, положеннями п.п. 4.1, 4.2 договору № 7 від 08.05.2019 передбачено, що Сторона - 2 за цим договором зобов`язана:
- організувати господарську діяльність з використанням залучених земельних ділянок щодо вирощування сільськогосподарських культур;
- здійснювати виробничий процес, забезпечивши його необхідними машино-тракторними агрегатами, технічним обладнанням, інвентарем, паливно-мастильними матеріалами та відповідними спеціалістами і працівниками;
- вести бухгалтерський облік майна, цінностей, зобов`язань, в тому числі платіжних та інших операцій, пов`язаних із виконанням цього договору;
- нести витрати, що виникли під час виконання цього договору;
- згідно письмового запиту надавати Стороні - 1 інформацію про хід вирощування сільськогосподарських культур;
- здійснювати своєчасну підготовку грунту для проведення сільгоспробіт;
- проводити догляд за посівами сільгоспкультур (внесення мінералів,^ добрив та інших засобів захисту рослин тощо);
- тримати під паром не більше 20% залученої земельної ділянки за умови, якщо це необхідно в цілях підвищення родючості грунту;
- Сторона - 2 на термін проведення навчань на полігоні зобов`язується не проводити сільськогосподарські роботи;
- Сторона - 2 щодо вищевказаної земельної ділянки бере за себе відповідальність відносно запобігання виникнення надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання у надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.
Сторона - 2 має право:
- вимагати від Сторони - 1 відшкодування збитків, якщо вони виникли внаслідок дострокового розірвання договору в односторонньому порядку без поважних причин, невиконання або неналежного виконання Стороною - 1 взятих на себе обов`язків за цим договором;
- залучити до циклу вирощування сільськогосподарських культур третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед Стороною -1 за їхні дії;
- безперечної та першочергової пролонгації цього договору на новий термін. Якщо Сторони не отримали від одно одного листа про зупинення договору, договір вважається продовженим на наступні сім сільськогосподарських років.
Згідно з п.п. 6.1 - 6.3 договору № 7 від 08.05.2019 внесок Сторони - 1 у вартість права обробки земельної ділянки загальною площею 469 (чотириста шістдесят дев`ять) га, згідно до акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору, а також професійні знання, навички, вміння, ділова репутація, ділові зв`язки та складає:
- на 2019 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2020 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2021 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2022 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2023 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2024 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2025 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.;
- на 2026 сільськогосподарський рік - (в зв`язку з залученням до спільного обробітку земельної ділянки площею 469 га) - 914 550,00 грн.
Внесок Сторони - 2 - грошові кошти, паливно-мастильні матеріали, обробка грунтів, сівба, посадка, внесення добрив та засобів захисту рослин, всі необхідні дії щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки, інше, що встановлюють Сторони по закінченню сільськогосподарського року.
При зміні обсягів робіт, що виконуються, Сторони вносять відповідні зміни до цього договору, у тому числі уточнюючи свою часткову участь в спільній діяльності.
В силу положень п.п. 7.1, 7.3 - 7.7 договору № 7 від 08.05.2019 здобуток, що отримується Сторонами від спільної діяльності, підлягає розподілу пропорційно понесеним фактичним затратам на вирощування сільськогосподарської продукції, при цьому Сторона - 1 в будь-якому випадку повинна отримати грошові надходження для забезпечення покриття дефіциту бюджетного фінансування у розмірі не менше частки та внеску, визначеного у розділі 6 цього договору. Підбиття підсумків спільної діяльності і розподіл прибутку між Сторонами здійснюється в строк до 20 жовтня поточного року на підставі окремого балансу. Фактичний розподіл прибутку здійснюється шляхом перерахування відповідної частки Стороні - 1 та утримання відповідної частки прибутку Стороною - 2.
Сторони погодились, що Сторона - 2 перераховує Стороні - 1 грошові кошти як достроково розподілений прибуток від спільної діяльності за 2019 сільськогосподарський рік - до 20.10.2019 в розмірі 100% внеску Сторони -1; у подальшому за кожний сільськогосподарський рік до 20 жовтня поточного року в розмірі 100% від вартості внеску Сторони - 1. У такому випадку Сторона - 2 самостійно на свій розсуд розпоряджається зібраним врожаєм, отриманим від результату спільної діяльності. Кінцевий термін дострокового розподілу прибутку може змінюватися Сторонами за взаємною згодою, але не перевищувати тримісячного терміну від дати зазначеної в договорі. У випадку виконання Стороною - 2 п. 7.5 договору зобов`язання Сторони 2 по сплаті прибутку від спільної діяльності, що належить Стороні - 1, вважаються виконаними в повному обсязі, та в подальшому розподіл прибутку, пропорційно понесеним фактичним затратам за вирощування сільськогосподарської продукції, згідно до п. 7.1 договору, не проводиться. Баланс, передбачений п. 7.3 Стороні - 1 може не надаватись.
Положеннями п.п. 11.1, 11.2, 11.4 договору № 7 від 08.05.2019 передбачено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Цей договір укладено строком на сім сільськогосподарських років, тобто по 2026 сільськогосподарських років. Якщо інше прямо не передбачено цим договором або чинним законодавством, зміни у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю Сторін, яка оформлюється письмово.
Одночасно із підписанням договору сторонами було складено акт обміру Земельної ділянки, що пропонується для вирощування сільськогосподарської продукції.
Позивач вказував, що ним щороку, здійснювалась сплата грошових коштів на користь Військової частини А-4104 в якості дострокового розподілу прибутку у відповідності до п. 7.5 договору № 7 від 08.05.2019, на підтвердження чого посилався на надані платіжні доручення. Так, за 2019 сільськогосподарський рік позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі 760 597,49 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 36 від 21.11.2019, № 35 від 22.11.2019, № 36 від 25.11.2019, № 37 від 26.11.2019, № 38 від 27.11.2019, № 39 від 03.12.2019, № 40 від 18.12.2019, оскільки частина оброблювальної земельної ділянки в розмірі 20% засіюваної площі перебувала під паром, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 05.12.2019. В такому випадку, згідно з п. 7.2 договору № 7 від 08.05.2019, за вказану площу розподіл прибутку спільної діяльності не здійснюється. За 2020 сільськогосподарський рік позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі 914 550,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 44 від 13.10.2020, № 45 від 15.10.2020, № 46 від 16.10.2020, № 47 від 19.10.2020, № 48 від 19.10.2020, № 49 від 20.10.2019, № 52 від 20.10.2020.
Протягом лютого 2021 року позивачем було отримано від Військової частини А-4104 повідомлення про припинення договору, викладене у листі від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64, в якому наголошено про припинення з 19.01.2021 дії договору № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ «Об`єднані інформаційні технології», в результаті виникнення у відповідача права на односторонню відмову від договору. У відповідь на цей лист, ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» листом від 25.02.2021 повідомило відповідача про відсутність передбачених законом та договором підстав і обставин, з якими пов`язується виникнення у відповідача права на односторонню відмову від договору.
В подальшому позивач отримав від Військової частини А-4104 повторне повідомлення про відмову від договору, викладене у листі від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, в якому наведені аналогічні раніше викладеним підставам для припинення договору № 7 від 08.05.2019 в результаті односторонньої відмови від нього з боку відповідача та наголошено на припиненні договору № 7 від 08.05.2019 з 19.01.2021.
Позивач вважає, що вчинені Військовою частиною А-4104 односторонні правочини щодо відмови від договору № 7 від 08.05.2019, які оформлені листами від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, суперечать вимогам закону та є недійсними. Також, позивач вважає, що внаслідок недійсності цих правочинів існує необхідність встановлення відсутності у Військової частини А-4104 права на односторонню відмову від договору № 7 від 08.05.2019, а також зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у виконанні умов цього договору.
В якості підстави для припинення дії договору № 7 від 08.05.2019 відповідач у листах від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 визначає наступні обставини:
- листом від 28.01.2020 за вих. № 148/9/48/168 Військовою частиною НОМЕР_1 була висловлена вимога про термінове надання з боку ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» інформації про хід вирощування сільськогосподарських культур, яка в порушення вимог п.п. 2.1, 4.1, 5.5 договору № 7 від 08.05.2019 була залишена без відповіді;
- в порушення вимог п.п. 5.3, 11.4, 11.5 договору № 7 від 08.05.2019 ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» не погоджувало (шляхом прийняття спільних рішень сторін) зміну місцезнаходження ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» та зміну директорів товариства, в результаті чого, військова частина позбавлена можливості «належним чином обмінюватись наявною інформацією за для досягнення цілей, визначених договором»;
- земельна ділянка, яка передана Військовою частиною № НОМЕР_2 як внесок у договір спільної діяльності № 7 від 08.05.2019, використовується невстановленими особами, в той час як п. 11.7 договору прямо забороняє ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» передавати свої права за договором третім особам без погодження військової частини.
З огляду на положення п. 7 ч. 1 ст. 1141 ЦК України (припинення договору простого товариства у разі досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим), ч. 3 ст. 651 ЦК України (одностороння відмова від договору), п.п. 1.1, 2.1, 4.1, 5.3, 5.5, 11.4, 11.5, 11.7 Військова частина НОМЕР_1 вважає припиненим із 19.01.2021 договір № 7 від 08.05.2019. Однак, позивач наголошував, що чинне на час вчинення оспорюваних правочинів законодавство та умови договору № 7 від 08.05.2019 не передбачають можливості припинення цього договору в результаті односторонньої відмови від нього з боку відповідача із посиланням на визначені ним обставини з огляду на наступне. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 7 ст. 193 ГК України, ст. 525 ЦК України).
Статтею 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарський договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Аналогічно, згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, принцип договірного регулювання правовідносин, утілений у чинному законодавстві, дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати свої взаємні права та обов`язки, у тому числі щодо односторонньої відмови від договору. За змістом наведених положень закону одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (частина четвертої статті 188 ГК України).
Позивач наголошував, що умовами договору № 7 від 08.05.2019 не передбачено права Військової частини НОМЕР_1 на односторонню відмову від договору, а тому, відповідач не вправі самостійно відшукувати та вигадувати будь-які обставини для того намагатись «припинити» дію цього договору.
Заперечуючи проти тверджень відповідача щодо невиконання та порушення умов договору, позивач вказував, що твердження про допуск невстановлених осіб до використання земельної ділянки, наданої під обробку за даним договором в межах спільної діяльності не підтверджені будь-якими доказами, наприклад висновками компетентних органів у сфері контролю за використанням земель. При цьому, за умовами договору № 7 від 08.05.2019 ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» має право залучати до циклу вирощування сільськогосподарських культур третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед Військовою частиною НОМЕР_1 за їхні дії. Тобто, навіть у випадку залучення третіх осіб для надання послуг по обробці земельних ділянок, таке право надане ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» безпосередньо умовами договору та не потребує будь-яких додаткових погоджень. З боку ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» вчасно здійснюються розрахунки із Військовою частиною НОМЕР_1 за вказаним договором, а тому позивач не погоджується з твердженням відповідача про існування обставин, які свідчать про досягнення мети або неможливості досягнення мети договору. Посилання на лист від 28.01.2020 за вих. № 148/9/48/168 із вимогою про надання інформації про хід вирощування сільськогосподарських культур позивач вважає безпідставним, оскільки позивач не отримував від Військової частини НОМЕР_1 такого листа.
Що стосується необхідності погодження зміни місцезнаходження товариства та його керівних органів із Військовою частиною НОМЕР_1 , то позивач наголошував, що вирішення цих питань (зміна керівних органів, зміна місцезнаходження) - виключна компетенція загальних зборів учасників ТОВ «Об`єднані інформаційні технології», до яких Військова частина НОМЕР_1 не входить та не можете входити з огляду на статус відповідача як військового формування.
Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язань. Відповідно до ст.607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. Поряд з цим у даному випадку відповідач в оспорюваних правочинах стверджує, що договір № 7 від 08.05.2019 є припиненим не з огляду на обставин неможливості виконання зобов`язання, а з підстав невиконання позивачем зобов`язань за договором через яке, думку Військової частини НОМЕР_1 , унеможливлюється досягнення мети за договором. Тобто, відповідач ототожнює поняття «досягнення мети договору» із «виникнення права на відмову від договору в результаті порушення іншою стороною його зобов`язань».
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто у випадку неналежного виконання зобов`язання за договором про спільну діяльність стороною договору, цей договір на вимогу іншої сторони може бути розірвано за рішенням суду і саме такий спосіб захисту підлягає застосуванню у відповідних відносинах.
В той же час обставини, наведені у листах Військової частини А-4104 від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, не можуть бути підставою для припинення договору № 7 від 08.05.2019 та не наділяють відповідача в силу вимог закону та умов цього договору правом на односторонню відмову від договору, а тому, за твердженням позивача, односторонні правочини Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору № 7 від 08.05.2019, які оформлені листами від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, є такими, що суперечать ст.ст. 203, 525, 526, 61Т, 626, 629, 651, 654, 1141 ЦК України, ст.ст. 188, 193 ГК України, що є підставою для визнання їх недійсними.
Окрім того, відповідач уклав аналогічного змісту договір з ТОВ «Агросервіс Гранд», яке залучено до участі у справі в якості третьої сторони на стороні відповідача. Положення договору не змінилися порівняно з положеннями укладеного з позивачем договору, тобто той же самий внесок, та сама земельна ділянка та право вирощувати на ній сільськогосподарську культури, але вартість такого права змінилася з 914 550,00 грн. на 1 119 950,00 грн. Тобто відповідач розірвав договір без згоди на те позивача та уклав аналогічний договорів з іншою юридичною особою.
На думку позивача, враховуючи обставини даної справи, а саме цілеспрямовані дії відповідача, направлені на припинення дію договору № 7 від 08.05.2019 в позасудовому порядку за відсутності на це будь-яких передбачених законом або договором підстав, із метою ефективного захисту прав позивача слід застосувати такі способи захисту прав, які кореспондують змісту та обставинам протиправної поведінки військової частини НОМЕР_1 :
- визнання відсутності у Військової частини НОМЕР_1 права на односторонню відмову від договору № 7 від 08.05.2019;
- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 не чинити ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» перешкоди у виконанні умов договору № від 08.05.2019.
Заперечуючи проти позову відповідач вказував, що листом від 28.01.2020 року за вих. № 148/9/48/168, який був підписаний командиром військової частини Глазуновим Вячеславом Володимировичем, військовою частиною НОМЕР_1 була висловлена вимога про термінове надання з боку товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднанні інформаційні технології", інформації про хід вирощування сільськогосподарських культур, обов`язок надання якої покладений на товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднанні інформаційні технології" згідно п. 4.1 договору № 7 від 08.05.2019 року. Однак, порушуючи вимоги п. п. 2.1, 4.1, 5.5 договору № 7 від 08.05.2019 року ТОВ "Об`єднанні інформаційні технології" на письмовий запит військової частини НОМЕР_1 жодної інформації не надало. Крім того, листом № 01-22.12 від 22.12.2020 року з відповідними додатками до нього, військову частину НОМЕР_1 повідомлено, що 15 грудня 2020 року на загальних зборах учасників, що володіють 100% голосів у статутному капіталі ТОВ "Об`єднанні інформаційні технології", прийнято рішення щодо звільнення з посади директора ТОВ "Об`єднанні інформаційні технології" ОСОБА_1 та призначено директора ТОВ "Об`єднанні інформаційні технології" Погребняка Олександра Ігоровича, при цьому змінено місце знаходження ТОВ "Об`єднанні інформаційні технології. У той же час, положеннями п 11.7 договору № 7 від 08.05.2019 року заборонено передавати права Сторони 2 (ТОВ "Об`єднанні інформаційні технології) за даним договором будь-які особі без письмового погодження Стороні 1 (військової частини НОМЕР_1 ). Таке погодження військовою частиною НОМЕР_1 не надавалось.
Відповідач вказував, що положеннями п. 7 ч. 1 ст. 1141 ЦК України передбачено, що договір простого товариства як різновид договору про спільну діяльність припиняється у разі досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети стало неможливим. Згідно з ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови, від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Керуючись п. п. 1.1, 2.1, 4.1, 5.3, 5.5, 11.4, 11.5,11.7 договору № 7 від 08.05.2019 року ст. ст. 651, 1141 ЦК України, військовою частиною А 4104 листом від 19.01.2021 року вих. № 148/9/48/64 було повідомлено про припинення договору № 7 від 08.05.2019 року про вирощування сільськогосподарських культур Товариству з обмеженою відповідальністю "Об`єднанні інформаційні технології".
Третя особа проти позовних вимог також заперечувала зазначаючи про невиконання позивачем зобов`язань за договором та на положення ст. 1141 ЦК України, за якою Договір простого товариства припиняється у разі: (п.п. 4) відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; (п.п. 7) досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим. Також, були висловлені заперечення щодо неналежності обраного позивачем способу захисту його прав та неможливості задоволення позову з огляду на діючий новий договір про вирощування сільськогосподарських культур № 2 від 02 квітня 2021 року.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.
Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина 1 статті 13 цього Кодексу).
Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у вигляді припинення господарських правовідносин. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлене законом або безпосередньо у договорі.
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги до чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спір про визнання правочину (господарського договору) недійсним, необхідно встановлювати наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину (господарського договору) недійсним, на момент його вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.
За змістом частини 1 статті 626, статті 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, положення якої є аналогічні положенням статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини1 статті 611 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 615 цього Кодексу, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Підстави для зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Про зміну або розірвання договору в порядку частини першої статті 651 ЦК України сторони вправі домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).
Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Так, за частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Частина 2 вказаної статті передбачає можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Відповідно до абзацу другому частини 2 статті 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тож іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.
Статтею 1141 ЦК України врегулювано підстави припинення договору простого товариства, у тому числі у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників.
За змістом статті 1142 України учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору.
Як вбачається із п. 11.2 укладеного сторонами договору, його укладено строком на 7 сільськогосподарських років, тобто по 2026 сільськогосподарський рік включно. Умови договору вважаються виконані в повному обсязі після складання актів звірки взаєморозрахунків. Акти звірки взаєморозрахунків мають бути складеними та підписаними уповноваженими особами сторін не пізніше 05 лютого кожного наступного за звітним року, або 01 листопада кожного звітного року у випадку не виконання п. 7.5 договору.
Згідно ч. 2 ст. 1145 УК України учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, або договору, у якому досягнення мети визначено як скасувальна умова, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору.
Тобто в даному випадку, у відповідача є право заявляти вимогу про розірвання строкового договору.
Статтею 188 Господарського кодексу України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, як заінтересована сторона, звертався до суду з вимогою про розірвання договору в судовому порядку.
В той же час, досліджуючи питання обґрунтованості посилань відповідача на невиконання позивачем зобов`язань за договором і унеможливлення досягнення мети договору, як підстави для його розірвання, судом встановлено, що згідно листа від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 і листа від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423, як на підставу для відмови відповідача від договору та припинення його дії, відповідач посилається на невиконання позивачем вимог листа від 28.01.2020 за вих. № 148/9/48/168, однак доказів звернення до позивача із таким листом та зміст його вимог до суду відповідачем не було доведено, як не було доведено порушення зобов`язань позивача за п. 4.1 договору, з огляду на відсутність доказів отримання позивачем запиту на інформацію та не установлення умовами договору строку і порядку виконання такого зобов`язання.
Доказів використання земельної ділянки не ТОВ «Об`єднані інформаційні технології», а невстановленими особами до суду також не було надано. Окрім того такі твердження, в силу положень ст. 76 ГПК України, є мало вірогідними з огляду на те, що за інформацією повідомленою представником відповідача в судових засідання, вказана земельна ділянка є режимним об`єктом та охороняється військовослужбовцями.
Безпідставними суд визнає і посилання відповідача на ту обставину, що в порушення вимог п.п. 5.3, 11.4, 11.5 договору № 7 від 08.05.2019 ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» не погоджувало (шляхом прийняття спільних рішень сторін) зміну місцезнаходження ТОВ «Об`єднані інформаційні технології» та зміну директорів товариства. Зазначені зміни стосуються внутрішньої діяльності суб`єкта господарювання та не обмежуються необхідністю їх погодження із контрагентами ні діючим законодавством, ні умовами укладеного сторонами договору.
Як вбачається із п. 1.1 укладеного сторонами договору, його метою є залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних сил України.
З наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 36 від 21.11.2019, № 35 від 22.11.2019, № 36 від 25.11.2019, № 37 від 26.11.2019, № 38 від 27.11.2019, № 39 від 03.12.2019, № 40 від 18.12.2019, № 44 від 13.10.2020, № 45 від 15.10.2020, № 46 від 16.10.2020, № 47 від 19.10.2020, № 48 від 19.10.2020, № 49 від 20.10.2019, № 52 від 20.10.2020 вбачається та не заперечується відповідачем виконання позивачем зобов`язань по залучену фінансування, яке і було визначено як мета укладення договору.
Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що вчинений відповідачем правочин листом від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423 про односторонню відмову від договору суперечить положенням договору простого товариства та умовам діючого законодавства, так як його вчинено за відсутності для цього підстав, а тому він не відповідає вимогам, які встановлені ст.ст.626, 651, 1145 та частиною першою статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 не чинити товариству з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології» перешкоди у виконанні умов договору про вирощування сільськогосподарських культур, суд вважає, що такі вимоги є передчасними та такими, що не забезпечують належний захист прав позивача. За змістом п.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення" рішення суду повинне бути чітким та зрозумілим. Відтак, за відсутності чіткої конкретизації обов`язків, які має виконати відповідач, рішення суду про задоволення цієї вимоги не буде відповідати вимогам чіткості і зрозумілості. Крім того, в матеріалах справи не міститься належних доказів того, що після визнання недійсною односторонньої відмови від договору, відповідач відмовлятиметься чи уникатиме можливості виконувати свої зобов`язання передбачені договором, відтак відсутні підстави для захисту інтересів позивача шляхом задоволення позову в цій частині.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Вимога про визнання відсутнім у Військової частини А-4104 права на односторонню відмову від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019 з огляду на характер спірних відносин, які фактично виникли між сторонами та положення діючого законодавства, яке регулює такі відносини, не може бути визнана належним та ефективним способом захисту прав позивача як перші дві вимоги і, як наслідок, не може бути задоволена судом.
Вирішуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновку суду, суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Вимога статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Враховуючи зазначене, викладені судом обґрунтування та оцінка доводів учасників справи були здійснені в тому об`ємі, який охоплює коло обставин, які підлягають встановленню для правильного вирішення спору по суті з урахуванням усіх дійсних обставин справи.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБ`ЄДНАНІ ІНФОРМАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ", а саме в частині визнання недійсним односторонніх правочинів Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, оформлених листами від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64 та від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423.
З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати недійсним односторонній правочин Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології», який оформлений листом від 19.01.2020 за вих. № 148/9148/64.
Визнати недійсним односторонній правочин Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови від договору про вирощування сільськогосподарських культур № 7 від 08.05.2019, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні технології», який оформлений листом від 19.03.2021 за вих. № 148/9148/423.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 (Україна, 63501, Харківська обл., місто Чугуїв, МІКРОРАЙОН АВІАТОР, ідентифікаційний код особи НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБ`ЄДНАНІ ІНФОРМАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ" (Україна, 61007, Харківська обл., місто Харків, пр.Московський, будинок 273, ідентифікаційний код особи 30305621) 4 540,00 грн судового збору.
Наказ видати після надбання рішенням законної сили.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається в строки та в порядку визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.
Повне рішення складено "10" серпня 2021 р.

Суддя Л.С. Лаврова