АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/1277/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Лавриненко Л.В., Мишкіної М.А.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика"

на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.04.2021

у справі №923/1277/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика"

до Білоковиленка Сергія Павловича

про стягнення 131 247 грн 74 коп

ВСТАНОВИВ

У грудні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" (далі - ТОВ "ТРЦ Фабрика") звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Білоковиленка Сергія Павловича 71269,59 грн, заборгованості з орендної плати за листопад 2015, 1564,44 грн заборгованості з оплати маркетингових послуг за листопад 2015, 4693,33 грн заборгованості з компенсації експлуатаційних витрат за листопад 2015, 1913,21 грн заборгованості з компенсації вартості комунальних послуг, спожитих на об`єкті оренди та у місцях загального користування у листопаді 2015, 12198,42 грн в якості 3% річних, 39608,75 грн втрат від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору оренди нерухомого майна.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 22.04.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості з орендної плати за листопад 2015 у розмірі 71269,59 грн комунальних послуг (відшкодування витрат з енергозабезпечення) за листопад 2015 у розмірі 1913,21 грн, експлуатаційних витрат за листопад 2015 у розмірі 4693,33 грн та маркетингових послуги за листопад 2015 у розмірі 1564,44 грн.

Однак, як відзначено судом першої інстанції відповідачем під час розгляду справи було заявлено про застосування трирічного строку позовної давності до заявлених позовних вимог. Пославшись на умови укладеного між сторонами договору, місцевий господарський суд зазначив, що строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за маркетингові послуги за листопад 2015, про стягнення вартості комунальних послуг, експлуатаційних витрат за листопад 2015 почав свій перебіг з 16.12.2015, а трирічний строк позовної давності для даних вимог сплинув 16.12.2018.

З приводу строку позовної давності до вимог по стягненню заборгованості з орендної плати за листопад 2015 суд першої інстанції зазначив, що він почав свій перебіг з 21.10.2015. Судом встановлено, що відповідачем було сплачено заборгованість з орендної плати, яка була зарахована позивачем в якості погашення заборгованості за вересень 2015, жовтень 2015 та частково були перераховані позивачем в погашення заборгованості відповідача з орендної плати за листопад 2015. Враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості з орендної плати за листопад 2015, на переконання суду першої інстанції, відбулося переривання перебігу строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за листопад 2015. Враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості з орендної плати за листопад 2015 і переривання перебігу позовної давності для даної вимоги, строк позовної давності для означеної вимоги, на переконання місцевого господарського суду, почав свій перебіг з 05.02.2016 (дата останньої оплати відповідачем заборгованості з орендної плати) і сплинув 05.02.2019.

Судом першої інстанції зазначено, що 30.11.2018, тобто в межах позовної давності, ТОВ "ТРЦ Фабрика" за захистом порушеного права звернулося до Херсонського міського суду Херсонської з позовною заявою до Білоковиленко С.П. про стягнення заборгованості за договором оренди, проте, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2020 було закрито провадження у вказаній вище справі з тих підстав, що даний спір віднесено до господарської юрисдикції.

Пославшись на приписи ст. 264 ЦК України та правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції зазначив, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності.

Також, як відзначеного місцевим господарським судом, подаючи позов до Херсонського міського суду Херсонської області, позивачем було заявлено до стягнення серед іншого заборгованість з орендної плати у розмірі 71269,59 грн, без визначення періоду за який стягується заборгованість. В той же час, у даній справі заборгованість з орендної плати заявлена до стягнення за листопад 2015. З аналізу наведених обставин, на думку суду першої інстанції, не вбачається можливим встановити чи були матеріально-правові підстави позовів однаковими, що свідчить про відсутність підстав для переривання перебігу строку позовної давності для вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 71269,59 грн за листопад 2015.

Місцевий господарський суд зазначив, що 04.12.2020 ТОВ "ТРЦ Фабрика" звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Білоковиленко С.П. , з пропуском трирічного строку позовної давності і майже через сім місяців після того, як позивач дізнався, що даний спір підвідомчий Господарському суду Херсонської області.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності та враховуючи положення ч.4 ст.267 ЦК України відмовив у задоволенні позовних вимог.

При цьому, як відзначено судом першої інстанції, позивачем не наводились поважні причини пропуску строку позовної давності, а отже у суду відсутні підстави для застосування положень ч.5 ст.267 ЦК України та захисту порушеного права, враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ТОВ "ТРЦ Фабрика" звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 22.04.2021 року у справі № 923/1277/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та таким, що ухвалене без урахування всіх обставин, що мають значення для правильного прийняття рішення, що в свою чергу призвело до порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт зазначає, що звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, однак, ухвалою суду провадження було закрито у справі у зв`язку із тим, що вказаний спір не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства та має бути вирішений господарським судом.

Посилаючись на висновки викладені у постановах Верховного Суду апелянт зазначає, що у разі подання позову з недодержанням правил підсудності і наступного саме закриття провадження у справі, а не відмови або повернення позову, подання такого позову перериває перебіг позовної давності.

За твердженням апелянта, Херсонським міським судом Херсонської області було прийнято до розгляду позов про стягнення заборгованості за договором оренди до відповідача у справі №766/22960/18, здійснювався судовий розгляд вказаної вимоги та в день прийняття рішення у справі №766/22960/18 - 18.05.2020 постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Фізичної особи-підприємця Білоковиленко С. П., тобто лише після постановлення ухвали Херсонським міським судом Херсонської області від 18.05.2020 у справі №766/22960/18, ТОВ "ТРЦ Фабрика" могло дізнатися, що його права не захищені та порушені в частині щодо стягнення заборгованості за договором оренди від 15.03.2013.

Скаржник зазначає, що звернувся до суду загальної юрисдикції не через юридичну необізнаність або власну недбалість. Так, звертаючись із вказаним позовом до суду загальної юрисдикції ТОВ "ТРЦ Фабрика" керувалося судовою практикою розгляду аналогічних справ, що склалася станом на 2018 та якою було передбачено, що позови до фізичних осіб, що виникали з їх підприємницької діяльності, подані після фактичного припинення фізичною особою підприємницької діяльності, розглядалися у порядку цивільного судочинства. Однак у 2019 судова практика змінилась та встановила, що спори, які виникли із господарського договору із ФОП, належать до господарської юрисдикції, не дивлячись на втрату стороною господарського договору статусу підприємця.

На переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що позивачем не наводились поважні причини пропуску строку позовної давності, оскільки закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог. За твердженням апелянта, він детально навів у позовній заяві причини пред`явлення до суду вимог про стягнення заборгованості з відповідача за договором оренди поза межами трирічного строку позовної давності. Надання правової оцінки вказаним обставинам справи, їх вірна правова кваліфікація відноситься до виключної компетенції суду.

ТОВ "ТРЦ Фабрика" вважає, що вживала заходів щодо захисту свого порушеного права у спірних правовідносинах з дати порушення права і до дати звернення із вказаним позовом до Господарського суду Херсонської області. Натомість, суд першої інстанції, не визнаючи факт звернення позивача із аналогічним позовом до суду загальної юрисдикції належною підставою для переривання позовної давності, повинен був надати вірну правову кваліфікацію цій обставині, мав право визнати ці причини поважними причинами пропуску строку позовної давності і захистити порушене право.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі №923/1277/20 за апеляційною скаргою ТОВ "ТРЦ Фабрика" на рішення Господарського суду Херсонської області від 22.04.2021, визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності. Враховуючи зазначене, подання позивачем позову до Херсонського міського суду з недодержанням правил підвідомчості, на переконання відповідача, не переривало строку позовної давності по стягненню заборгованості за договором оренди від 15.03.2013.

До того ж, як відзначає відповідач, при зверненні до Херсонського міського суду, позивач взагалі не заявляв вимоги про стягнення заборгованості по оплаті маркетингових послуг та заборгованості по оплаті експлуатаційних витрат, а заборгованість по орендній платі, яку просив стягнути позивач виникла лише 21.11.2017. Тобто, предметом позовних вимог за позовом поданим ТОВ "ТРЦ Фабрика" до Херсонського міського суду були інші вимоги ніж ті, що заявлені до Господарського суду Херсонської області, що також виключає переривання строку позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що при поданні позову він керувався усталеною судовою практикою, на переконання відповідача, не є тією обставиною, яка унеможливила подання позивачем позову до належного суду, адже віднесення вирішення спорів, що виникли з договорів укладених з фізичною особою підприємцем, до юрисдикції господарських судів сталося не внаслідок зміни судової практики, а внаслідок внесення змін до процесуальних кодексів і неврахування чинних на момент подання позову до Херсонського міського суду положень Господарського процесуального та Цивільного процесуального кодексів не може бути об`єктивною та поважною причиною пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідач також зазначає, що позивач, подаючи апеляційну скаргу посилається на те, що строк позовної давності було перервано і в той же час, суд необґрунтовано не визнав поважними причини пропуску строку позовної давності. В свою чергу, на думку відповідача, переривання строку позовної давності і визнання поважними причин пропуску строку позовної давності є взаємовиключними поняттями. З посиланням на при приписи ст. 264 ЦК України відповідач зазначає, що у випадку переривання строку давності, такий строк вважається таким, що не сплив, і наслідки його пропуску не застосовуються, в тому числі, не досліджується поважність причин такого пропуску

За твердженням відповідача, ані під час розгляду справі в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі, позивач не посилається на поважність причин пропуску позовної давності та стверджує про те, що строк звернення до суду не пропущено, отже у суду були відсутні підстави для застосування положень ч.5 ст.267 ЦК України та захисту порушеного права, враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.03.2013 між ТОВ "ТРЦ Фабрика" (орендодавець) та ФОП Білоковиленко С.П. (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове користування у відповідності з умовами договору нежитлове приміщення, а саме частину будівлі ТРЦ на 1 поверсі, загальною площею 65,5кв.м. (п.1.1. договору).

Сторони узгодили у п.2.2.3. договору, що орендодавець має право отримувати від орендаря щомісячно орендну плату та інші платежі у відповідності з умовами договору.

Відповідно до п.2.3.8. договору орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендарю плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів, інших платежів, передбачених договором - у відповідності з умовами договору.

Згідно з п.5.2.4. договору орендар зобов`язується сплачувати орендарю плату авансом щомісяця в національній валюті України шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця, який передує розрахунковому.

Сторони домовились, що розмір щомісячної орендної плати за користування 1 метром квадратним об`єкта оренди у період з дати початку орендного користування до дати припинення строку оренди складає 242,83грн. в т.ч. ПДВ., що є еквівалентом суми з ПДВ 30доларів США, відповідно до середньозваженого курсу гривні до долару США на міжбанківському ринку України станом на дату, що передує даті підписання договору (п.5.2.7. договору).

У відповідності до п.п.5.3.5-5.3.6. оплату спожитих на об`єкті оренди комунальних послуг орендар сплачує орендодавцю щомісячно, на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги. Компенсацію експлуатаційних витрат сплачує орендодавцю щомісячно на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок у строк до 5 числа місяця наступного за оплачуваним місяцем.

Орендар також зобов`язаний на протязі 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем сплачувати орендодавцю щомісячні платежі за маркетингові послуги, що надаються орендодавцем з метою залучення найбільшої кількості відвідувачів (покупців) до ТРЦ, які не перевищують суми, що у гривневому еквіваленті дорівнює 1 долар США за 1кв.м. орендованої площі відповідно до середньозваженого курсу гривні до долару США на міжбанківському ринку України станом на дату, що передує даті виставлення рахунків (п.5.8. договору).

Відповідно до п. 9.2. договору сторони мають право на дострокове припинення даного договору в односторонньому порядку за умови письмового повідомлення іншої сторони про припинення даного договору за 3 місяці до дати такого припинення, при цьому забезпечувальний платіж, сплачений орендарем орендодавцеві за останній календарний місяць оренди, не повертається, а зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць орендного користування.

Згідно з п. 10.1. договору виконання грошових зобов`язань орендаря, що виникають з договору оренди мають бути постійно забезпечені сумою, що дорівнює розміру місячної орендної плати за цим договором, сплаченої за останній місяць оренди. З метою забезпечення виконання даного договору орендар протягом 5 банківських днів з моменту підписання договору перераховує на поточний рахунок орендодавця забезпечувальний платіж в сумі 13254,25грн., крім того ПДВ 20 % - 2650,85 грн., а разом 15905,10грн., який зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди.

У випадку невиконання (прострочення) орендарем будь-якого із його зобов`язань за договором оренди, орендодавець має право погасити таку заборгованість орендаря за рахунок забезпечувального платежу (п.10.2. договору). Сплачена сума забезпечувального платежу зараховується в рахунок плати за оренду та плати на компенсацію комунальних, експлуатаційних витрат та витрат з обслуговування за останній місяць оренди (п.10.3. договору).

У п. 11.2. сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати або компенсації комунальних, експлуатаційних витрат та витрат з обслуговування та поповнення забезпечувального платежу, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день прострочення.

15.03.2013 між позивачем та ФОП Білоковиленко С.П. було складено та підписано додатки до договору оренди нерухомого майна від 15.03.2012, а саме: додаток №1 "Поверхова схема об`єкта оренди"; додаток №2 "Цільове призначення об`єкта оренди"; додаток №3 "Технічна характеристика об`єкта оренди"; додаток №4 "Положення про охоронно пропускний режим торгово-розважального центру"; додаток №5 "Правила торгово-розважального центру".

На виконання умов договору 11.04.2013 між позивачем та ФОП Білоковиленко С.П. було підписано акт прийому-передачі за яким орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення, а саме частину будівлі ТРЦ на 1 поверсі, загальною площею 65,5кв.м. розміщену у ТРЦ за адресою: місто Херсон, вулиця Залаегерсег,18, згідно договору оренди нерухомого майна.

Договорами від 14.02.2014, 04.03.2015, 15.04.2014 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 15.03.2013 ФОП Білоковиленко С.П. та позивачем вносилися зміни до умов укладеного договору щодо строку дії договору; розміру щомісячної орендної плати за користування 1 метром квадратним об`єкта оренди; щодо порядку визначення розміру щомісячних експлуатаційних та маркетингових платежів за договором оренди у період з 01.05.2014 до 28.02.2015.

26.11.2015 позивачем було отримано лист від ФОП Білоковиленко С.П. з проханням перерахунку орендних платежів за жовтень та листопад 2015 у розмірі 21664,35 грн за місяць, та з 01.12.2015 розірвати договір без відпрацювання, при цьому врахувати гарантійний платіж останнього місяця.

За твердженнями позивача, ТОВ "ТРЦ Фабрика" припинило нарахування орендної плати та інших платежів за договором з 30.11.2015.

19.09.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію від 10.09.2018 про сплату заборгованості у розмірі 101079,12 грн.

Несплата даної заборгованості відповідачем, стала підставою для звернення ТОВ "ТРЦ Фабрика" із даним позовом до суду першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Статтями 11, 509 ЦК України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до приписів статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з статтею 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина перша статті 762 ЦК України).

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до приписів ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із змісту вищенаведених норм права та умов п.п. 2.3.8 договору на відповідача покладено обов`язок щодо повної та своєчасної сплати, зокрема, орендних платежів.

Між тим, як свідчать наявні матеріали справи, відповідач за зобов`язання вересня - жовтня 2015 сплатив платіжними дорученнями 21.09.2015, 24.12.2015 та 05.02.2016 грошові кошти у загальному розмірі 75 000 грн, які позивачем було зараховано повністю у рахунок оплати заборгованості за вересень та жовтень 2015, та частково у розмірі 8041,97 грн за листопад 2015, у зв`язку із чим за відповідачем, як вважає позивач, рахується заборгованість з орендної плати за листопад 2015 у розмірі 71 269,59 грн.

Судова колегія зазначає, що наявні матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення існуючої заборгованості з орендної плати не надано.

Однак, згідно з п. 5.2.2. укладеного між сторонами договору, орендна плата за останній календарний місяць користування об`єктом оренди зараховується із суми забезпечення, сплаченої орендарем згідно п.10 цього договору.

Пунктом 10.1. укладеного між сторонами договору визначено, що з метою забезпечення виконання даного договору, орендар протягом 5 банківських днів з моменту підписання даного договору перераховує на поточний рахунок орендодавця забезпечувальний платіж в сумі 13 254,25 грн, крім того ПДВ 20% - 2650,85 грн, а разом з ПДВ - 15 905,10 грн, який зараховується в рахунок орендної плати за останній місяць оренди об`єкта оренди.

Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було сплачено на користь позивача забезпечувальний платіж за останній місяць оренди у загальному розмірі 15 905,10 грн (а.с. 124).

26.11.2015 позивачем було отримано лист від ФОП Білоковиленко С.П. з проханням, зокрема, з 01.12.2015 розірвати договір без відпрацювання, при цьому врахувати гарантійний платіж останнього місяця.

Оскільки останнім місяцем оренди був листопад 2015, попередньо сплачений відповідачем забезпечувальний платіж за останній місяць оренди у загальному розмірі 15 905,10 грн має бути зарахований в рахунок оплати за листопад 2015.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем з орендної плати за листопад 2015 підтверджується у розмірі 55 364,49 грн, решта заявлених вимог не підтверджується наявними матеріалами справи.

З приводу заявленої позивачем до стягнення з відповідача заборгованості з оплати комунальних послуг, експлуатаційних витрат та маркетингових послуг колегія суддів зазначає наступне.

За умовами укладеного між сторонами договору, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів, інших платежів, передбачених даним договором - у відповідності з умовами договору (пункт 2.3.8. договору), щомісяця сплачувати відповідно до виставленого рахунку орендодавцю маркетингові платежі (за рекламу ТРЦ, розміщену орендодавцем в інтересах орендарів ТРЦ) (п. 2.3.9. договору).

У відповідності до п. 5.3. договору витрати, пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням та витрати на комунальні послуги. Орендар компенсує орендодавцю зазначені витрати протягом строку оренди з урахуванням нижченаведеного. До комунальних послуг на утримання загальних площ ТРЦ та прилеглої території належать: електропостачання, теплопостачання, водопостачання та каналізація. До витрат, які пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням і утриманням загальних площ ТРЦ та прилеглої території належать: охорона, обслуговування комунікацій і механізмів, обслуговування систем контролю, пожежна сигналізація та систем сповіщення про пожежу, система безпеки та доступу на територію і в будинки та приміщення ТРЦ, поточні ремонти місць загального користування, витрати з менеджменту.

Орендар компенсує орендодавцю видатки на витрати, пов`язані з експлуатацією, обслуговуванням та утриманням всього ТРЦ (експлуатаційні витрати). Розмір компенсації експлуатаційних витрат становить: 20,23 грн, крім того ПДВ у розмірі 4,05 грн, всього 24,28 грн за один квадратний метр площі об`єкта оренди. Дану суму сторонами визначено як еквівалент трьом доларам США (п. 5.3.1. договору).

У відповідності до п. 5.3.2. договору фактичні витрати орендодавця на оплату послуг з електропостачання об`єкту оренди компенсуються орендарем на підставі показників лічильників встановлених орендарем на об`єкті оренди.

Компенсацію експлуатаційних витрат сплачує орендодавцю щомісячно на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок у строк до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги (п.5.3.6. договору).

Згідно з п. 5.8. договору орендар також зобов`язаний протягом 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем сплачувати орендодавцю щомісячні платежі за маркетингові послуги, що надаються орендодавцем з метою залучення найбільшої кількості відвідувачів (покупців) до ТРЦ, які не перевищують суми, що у гривневому еквіваленті дорівнює один долар США без ПДВ за кв.м.

Отже сторонами у договорі чітко погоджено строки та порядок розрахунків за енергозабезпечення, експлуатаційні витрати та маркетингові послуги.

Відтак, з урахуванням відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження сплати на користь позивача заборгованості з комунальних послуг (відшкодування витрат з енергозабезпечення), експлуатаційних витрат та маркетингових послуги за листопад 2015, судова колегія вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги ТОВ "ТРЦ Фабрика" в частині стягнення з відповідача комунальних послуг (відшкодування витрат з енергозабезпечення) за листопад 2015 у розмірі 1913,21 грн, експлуатаційних витрат за листопад 2015 у розмірі 4693,33 грн та маркетингових послуги за листопад 2015 у розмірі 1564,44 грн.

З приводу заявлених до стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, судова колегія зазначає таке.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

З урахуванням попередніх висновків щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог в частині заявлених позовних вимог про стягнення орендної плати за листопад 2015 у розмірі 55 364,49 грн, судом апеляційної інстанції здійснено власний розрахунок, у відповідності до якого три проценти річних складають 9368,88 грн, а збитки від інфляції - 32 916,35 грн.

Проте, під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідач у відзиві на позовну заяву просив застосувати до заявлених позовних вимог трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти; порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Колегія суддів зазначає, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу" (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

У відповідності до п.п.5.3.5-5.3.6. оплату спожитих на об`єкті оренди комунальних послуг орендар сплачує орендодавцю щомісячно, на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок до 5 числа місяця, наступного за місяцем, в якому були спожиті такі комунальні послуги. Компенсацію експлуатаційних витрат сплачує орендодавцю щомісячно на підставі рахунків орендодавця в строк до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому були спожиті такі комунальні послуги. Орендодавець надає відповідний рахунок у строк до 5 числа місяця наступного за оплачуваним місяцем.

Відтак, строк позовної давності для вимог про стягнення вартості комунальних послуг, експлуатаційних витрат за листопад 2015 почав свій перебіг з 16.12.2015 враховуючи умови п.5.3.5- п.5.3.6 договору, а трирічний строк позовної давності для даних вимог сплинув 16.12.2018.

Пунктом 5.8. договору визначеного що орендар також зобов`язаний на протязі 5 робочих днів з моменту виставлення рахунку орендодавцем сплачувати орендодавцю щомісячні платежі за маркетингові послуги, що надаються орендодавцем з метою залучення найбільшої кількості відвідувачів (покупців) до ТРЦ, які не перевищують суми, що у гривневому еквіваленті дорівнює 1 долар США за 1кв.м. орендованої площі відповідно до середньозваженого курсу гривні до долару США на міжбанківському ринку України станом на дату, що передує даті виставлення рахунків.

Згідно з реєстром передачі рахунків відповідач рахунок №СФ -0029648 від 30.11.2015 за маркетингові послуги за листопад 2015 отримав 08.12.2015, та згідно п.5.8. договору мав сплатити його не пізніше 15.12.2015 (закінчення п`ятого робочого дня, враховуючи вихідні дні).

Отже, перебіг строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за маркетингові послуги за листопад 2015 почав свій перебіг з 16.12.2015, а трирічний строк позовної давності для даної вимоги сплинув 16.12.2018.

У відповідності до п.5.2.4. договору орендар зобов`язується сплачувати орендарю плату авансом щомісяця в національній валюті України шляхом перерахування на поточний рахунок орендодавця не пізніше 20 числа місяця, який передує розрахунковому.

З огляду на наведені положення договору строк позовної давності до вимог по стягненню заборгованості з орендної плати за листопад 2015 почав свій перебіг з 21.10.2015.

За приписами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Аналіз зазначеної норми статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що йдеться про дві підстави для переривання перебігу позовної давності: а) вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; б) пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо у них є докази на підтвердження факту такого переривання. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду 12 лютого 2020 року у справі №917/1421/18 при цьому господарському суду слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина 1 статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно врахувати, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає наявність боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у виді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що платіжними дорученнями від 24.12.2015 на суму 40000 грн, від 05.02.2016 на суму 30000 грн відповідачем було сплачено заборгованість з орендної плати, яка була зарахована позивачем в якості погашення заборгованості за вересень 2015, жовтень 2015, а 8041,97 грн були перераховані позивачем в погашення заборгованості відповідача з орендної плати за листопад 2015.

З огляду на наведене, а саме часткову сплату відповідачем заборгованості з орендної плати за листопад 2015, відбулося переривання перебігу строку позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за листопад 2015.

Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Тобто, враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості з орендної плати за листопад 2015 і переривання перебігу позовної давності для даної вимоги, строк позовної давності для означеної вимоги почав свій перебіг з 05.02.2016 (дата останньої оплати відповідачем заборгованості з орендної плати) і сплинув 05.02.2019.

З позовом про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення ТОВ "ТРЦ Фабрика" звернулось до Господарського суду Одеської області - 04.12.2020, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності.

Однак, звертаючись із позовом до суду першої інстанції позивач зазначив, що він не пропустив строк позовної давності, оскільки мало місце переривання перебігу позовної давності, у зв`язку із зверненням із позовом до відповідача до Херсонського міського суду Херсонської області.

Дійсно, як вбачається з наявних матеріалів справи, у листопаді 2018 ТОВ "ТРЦ Фабрика" звернулось до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до Білоковиленка Сергія Павловича в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 15.03.2013.

Проте, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2020 було закрито провадження у вказаній вище справі з тих підстав, що даний спір віднесено до господарської юрисдикції.

Як вже було зазначено вище, відповідно до частин 2, 3 статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися у разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

З огляду на викладене подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності (навіть у разі наступного закриття провадження у справі, а не відмови в позові або повернення позову), не перериває перебігу позовної давності.

Аналогічний висновок щодо застосування частини 2 статті 264 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19.

Одночасно, колегія суддів враховує наступне.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12-119гс19, пункти 6.43, 6.44).

При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі інших позовів, заяв про закриття провадження у справі тощо. Подібний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, відступати від якого правові підстави відсутні (п. 118-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 по справі №904/3405/19).

Так, колегія суддів зазначає, що звернувшись у межах строків позовної давності до Херсонського міського суду Херсонської області, позивач врахував припинення відповідачем підприємницької діяльності та втрати статусу фізичної особи-підприємця.

Згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.11.2018 по справі №766/22960/18 прийнято до розгляду позовну заяву ТОВ «ТРЦ Фабрика» до Білоковиленка Сергія Павловича про стягнення заборгованості за договором оренди та відкрито провадження по справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.10.2019 перше судове засідання щодо розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження призначено на 18 травня 2020 року.

Однак, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2021 закрито провадження у справі №766/22960/18 за позовом ТОВ «ТРЦ Фабрика» до Білоковиленка Сергія Павловича про стягнення заборгованості за договором оренди, з огляду на те, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів відзначає, що за приписами ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні положення містяться й у ст. 263 ЦПК України.

Так, станом на час звернення із позовом до Херсонського міського суду Херсонської області, за твердженням позивача, він керувався висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 04.12.2013 по справі №6-12цс13, у відповідності до яких позови до фізичних осіб, що виникли з їх підприємницької діяльності, подані після фактичного припинення фізичною особою підприємницької діяльності, розглядається у порядку цивільного судочинства.

Однак, станом на час прийняття Херсонським міським судом Херсонської області ухвали про закриття провадження, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.10.2019 по справі №127/23144/18 дійшла висновку щодо застосування норм права у відповідності до якого, спори, які виникли із господарського договору з фізичною особою-підприємцем, належать до господарської юрисдикції, не дивлячись на втрату стороною господарського договору статусу підприємця.

Зважаючи на факт порушення Херсонським міським судом Херсонської області провадження по справі 30.11.2018 та її тривалий розгляд до 18.05.2020, і, як наслідок, наявність для позивача підстав вважати, що його права будуть захищені в цьому судовому провадженні, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Судова колегія зазначає, що ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992).

Колегія суддів вважає, що у даному випадку закриття провадження Херсонським міським судом Херсонської області, після тривалого розгляду справи, та відмова у задоволенні позову з підстав пропуску строків позовної давності Господарським судом Херсонської області, позбавляє позивача гарантованого Конституцією України права за судовий захист.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача та суду першої інстанції з приводу неповажності причин пропуску позивачем строку звернення до суду та відсутності підстав для його поновлення.

Відтак, судова колегій дійшла висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягають заборгованість з орендної плати за листопад 2015 у розмірі 55 364,49 грн, заборгованість з комунальних послуг (відшкодування витрат з енергозабезпечення) за листопад 2015 у розмірі 1913,21 грн, експлуатаційних витрат за листопад 2015 у розмірі 4693,33 грн та маркетингових послуги за листопад 2015 у розмірі 1564,44 грн, а також три проценти річних у розмірі 9368,88 грн та індекс інфляції у розмірі 32 916,35 грн.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Господарського суду Херсонської області від 22.04.2021 скасуванню із прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції здійснено у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 22.04.2021 по справі №923/1277/20 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Білоковиленка Сергія Павловича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" 55 364,49 грн заборгованості з орендної плати, 1913,21 грн заборгованість з комунальних послуг (відшкодування витрат з енергозабезпечення), 4693,33 грн експлуатаційних витрат, 1564,44 грн маркетингових послуг, 9368,88 грн три проценти річних у розмірі та 32 916,35 грн індексу інфляції.

Стягнути з Білоковиленка Сергія Павловича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" 1694,63 грн судового збору за подання позовної заяви.

В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з Білоковиленка Сергія Павловича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЦ Фабрика" 2541,94 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Херсонської області видати відповідні наказі із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Датою ухвалення та складання повного судового рішення є 03.08.2021.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Лавриненко Л.В.

Суддя Мишкіна М.А.