УХВАЛА

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/2010/19 (910/3941/21)
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Колос"

про визнання недійсним акту зарахування зустрічних однорідних вимог

в межах справи № 910/2010/19

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд Україна ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро"

про банкрутство

Суддя Івченко А.М.

Представники:

від позивача: Реверук П.К.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/2010/19 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротрейд Україна ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" про банкрутство.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним акту зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. в межах справи № 910/2010/19; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження та призначити підготовче засідання на 14.04.21; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 01.04.2021; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 10.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.2021 відкладено підготовче засідання на 09.06.21.

09.06.2021 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 закрито підготовче провадження з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. в межах справи № 910/2010/19; призначено розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. в межах справи № 910/2010/19 до розгляду по суті на 28.07.21.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" в особі ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К. про визнання недійсним акту зарахування зустрічних однорідних вимог в межах справи № 910/2010/19 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" суд ухвалив заяву задовольнити повністю на підставі такого.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2019 відкрито провадження у справі № 910/2010/19 про банкрутство ТОВ «Імперія-Агро» (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 14-Б, ідентифікаційний номер 35472893), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника.

Постановою Господарського суду міста Києва від 16.04.2020 у справі № 910/2010/19, ТОВ «Імперія-Агро» (ідентифікаційний номер 35472893) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Реверука П.К.

Під час провадження у справі № 910/2010/19 ліквідатору банкрута стало відомо, що 31.05.2018 між ТОВ «Імперія- Агро» (Сторона 1), ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» (Сторона 2), далі разом - Сторони, був укладений Акт зарахування зустрічних однорідних вимог (далі - Акт).

Згідно з умовами п. І Акту, ТОВ «Імперія-Агро» має перед ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» на 31 травня 2018 року грошове зобов`язання на загальну суму 3 808 551,27 грн, яке виникло на підставі Договору поставки № ЧГ-4/17 від 13.03.2017 на поставку ТОВ «Імперія-Агро» товару ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС», який був повністю оплачений, але частина якого не була отримана Стороною 2.

Відповідно до умов п. II Акту, Сторони, станом на дату укладання акту зарахування зустрічних однорідних вимог, мали грошове зобов`язання між собою, а саме: ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» мала непогашене грошове зобов`язання перед ТОВ «Імперія-Агро» в розмірі 867 500,00 грн, що виникло за Договором поставки №07/03 від 07.03.2018 (розмір зобов`язання - 22 500, 00 грн), Договором поставки №12/03 від 12.03.2018 (розмір зобов`язання - 525 000,00 грн), Договором поставки №27/02 від 27.02.2018 (розмір зобов`язання - 233 000,00 грн), Договором поставки №28/02 від 28.02.2018 (розмір зобов`язання - 87 000,00 грн).

Відповідно до п. III Акту, Сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних вимог у розмірі 867 500,00 грн, а зобов`язання ТОВ «Імперія-Агро» на суму 3 808 551,27 грн, буде зменшено зарахуванням зустрічних вимог у розмірі 867 500,00 грн.

Виходячи з наведених умов Акту зарахування, вбачається, що відповідно до п. І Акту зобов`язання ТОВ «Імперія-Агро» полягає у передачі товару на користь ТОВ «СП «КОЛОС», а зобов`язання ТОВ «СП «КОЛОС» полягає у перерахуванні грошових коштів на користь ТОВ «Імперія-Агро».

Товар та грошові кошти є речами різного роду, мають різний матеріальний зміст та предмет.

Таким чином, Сторони за оспорюваним Актом провели зарахування неоднорідних вимог, а саме: вимогу передати товар зарахували з вимогою перерахувати кошти.

Відповідно до статті 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Вимоги які можуть підлягати зарахуванню мають відповідати таким умовам:

1. бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

2. бути однорідними (в зобов`язаннях мають бути речі одного роду; зобов`язання сторін одна до одної мають бути виконані однаково);

3. строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Однак, наведені вище обставини свідчать, що вимоги за Договором поставки № ЧГ-4/17 від 13.03.2017, Договором поставки № 07/03 від 07.03.2018, Договором поставки № 12/03 від 12.03.2018, Договором поставки № 27/02 від 27.02.2018, Договором поставки № 28/02 від 28.02.2018 не є однорідними, оскільки мають різну юридичну природу та різний матеріальний зміст.

Оскільки зобов`язання Сторін, за якими відбулось зарахування зустрічних вимог є неоднорідними, оспорюваний Акт про зарахування укладений з порушенням вимог ч. 1 ст.601 ЦК України.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 914/3217/16 наведені наступні висновки стосовно однорідності вимог, які можуть підлягати зарахуванню:

«Згідно зі статтею 601 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї зі сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено статтею 602 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи із зазначеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду); строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо).

У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «Яблуневий дар» мають зустрічні вимоги, які виникли на підставі договорів кредитної лінії від 21 січня 2011 року № ВКЛ-2005469, від 19 липня 2012 року № НКЛ- 2005469/2, від 27 червня 2013 року № ВКЛ-2005469/4, від 03 липня 2013 року №НКЛ-2005469/5 (за якими позивач є кредитором, а відповідач - боржником), а також за договором банківського вкладу (депозиту) від 06 травня 2014 року № 003-09508-06514 « 8 років разом» (згідно з яким відповідач є кредитором щодо частини прав вимог до позивача, а позивач - боржником), загальним розміром 63 783 943,78 евро та 575 750,84 доларів США відповідно.

З приводу однорідності вказаних зустрічних вимог у цій справі Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.

За змістом статті 184 Цивільного кодексу України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою.

Умовами договорів кредитної лінії від 21 січня 2011 року № ВКЛ-2005469, від 19 липня 2012 року № НКЛ-2005469/2, від 27 червня 2013 року № ВКЛ-2005469/4, від 03 липня 2013 року №НКЛ-2005469/5 сторони дійшли згоди про те, що погашення кредиту здійснюється саме в наданій валюті (евро) або в національній валюті за курсом НБУ станом на момент погашення. Тобто умовами виконання зобов`язань з повернення кредиту за цими договорами не передбачено отримання банком відповідних платежів у доларах США.

Натомість договором банківського вкладу (депозиту) № 003-09508-060514 « 8 років разом» у доларах США сторони погодили, що внесення депозитного вкладу та нарахування банком процентів за фактичний період перебування відповідних коштів на рахунку здійснюється саме в доларах США. Звідси й повернення (виплата) вкладу вкладнику за цим договором має здійснюватися банком у доларах США.

Отже, оскільки у цій справі зобов`язання сторін за договорами кредитної лінії та договором банківського вкладу (депозиту) підлягають виконанню у різних валютах - евро та доларах США відповідно, такі вимоги не можна вважати однорідними з огляду на те, що евро та долар США (хоч і є грошовими коштами) є різними валютами, які згідно з умовами вказаних договорів не є рівнозначними.

Таким чином, оскільки зустрічні вимоги ТОВ «Яблуневий дар» і ПАТ «Дельта Банк» не є однорідними, зарахування таких зустрічних вимог за відповідним одностороннім правочином не відповідає статті 601 Цивільного кодексу України».

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Виходячи з наведених положень, оспорюваний Акт зарахування підлягає визнанню недійсним.

Беручи до уваги положення ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, в результаті укладення оспорюваного Акту зарахування, ТОВ «Імперія-Агро» відмовилась від власних майнових вимог до TОB «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» за Договором поставки №07/03 від 07.03.2018, Договором поставки №12/03 від 12.03.2018, Договором поставки №27/02 від 27.02.2018, Договором поставки №28/02 від 28.02.2018 на загальну суму 867 500,00 грн.

Викладені вище обставини свідчать, що Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.05.2018 укладений з порушенням ст. 601 ЦК України та підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215 ЦК України.

За подання даної позовної заяви позивач оплатив судовий збір у розмірі 4 540,00 грн.

З огляду на викладені обставини, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному зверненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивач надав суду ті наявні в нього докази, які містять відомості зазначені у позовній заяві. Натомість відповідач жодним чином не спростував доводи та докази заявника.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на викладені обставини на наведені норми суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, у зв`язку з чим вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 540,00 грн.

Керуючись ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 73-74, 129, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.05.2018, укладений між ТОВ «Імперія-Агро» (ідентифікаційний код 35472893) та ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» (ідентифікаційний код 32938560).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «КОЛОС» (62313, Харківська обл., Дергачівський район, с. Гоптівка, вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код 32938560) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (03150, м. Київ, вул. Ділова, 14-Б, ) 4 540,00 грн судового збору.

4. Видати наказ.

5. Копію ухвали направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 09.08.2021

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом України з процедур банкрутства та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Івченко