ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"02" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 910/8366/21

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина транссервіс», м. Дрогобич Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерн», с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області

про видачу судового наказу

УСТАНОВИВ:

20.05.2021 засобами поштового зв`язку до Господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Галичина транссервіс» (далі ТОВ «Галичина транссервіс», заявник) із заявою б/н від 20.05.2021 про видачу судового наказу (далі заява) за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерн» (далі боржник) заборгованості у розмірі 178 317,56грн за договором перевезення вантажу автомобільним транспортом №11-1/03/21 від 11.03.2021. Крім того, заявник просить стягнути з боржника 1 000,00грн судових витрат на правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва зазначену заяву, на підставі ч. 5 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), передано за територіальною підступністю до Господарського суду Київської області (далі суд).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2021 зазначену заяву передано до розгляду судді Янюк О.С., яка здійснивши перевірку відповідної заяви на відповідність її вимогам ГПК України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Частиною 1 ст. 148 ГПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу, п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 148 цього Кодексу.

Так, із змісту поданої заяви вбачається, що ТОВ «Галичина транссервіс» просить суд видати судовий наказ, зокрема, на стягнення 1 000,00грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, зокрема, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України).

Частиною 4 ст. 129 ГПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проаналізувавши зазначені положення у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами лише за результатами розгляду справи у порядку позовного провадження, що у свою чергу забезпечує дотримання принципів змагальності сторін та пропорційності у господарському судочинстві.

Натомість ч. 2 ст. 12 ГПК України встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України передбачено, що суд під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Таким чином, за результатами розгляду справи за відповідною заявою, судом лише видається судовий наказ, який є особливою формою судового рішення, а заявлені стягувачем вимоги не розглядаються по суті.

За таких обставин, ураховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні та те, що процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору під час розгляду справи у порядку наказного провадження, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Галичина транссервіс» в частині видачі судового наказу про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00грн (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 у справі №911/1304/21).

Частиною 3 ст. 152 ГПК України встановлено, що у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 3-6 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 147-148, 152-153, 234-235 ГПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Галичина транссервіс» у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астерн» 1 000,00грн та судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 02.08.2021 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 02.08.2021.