РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021Справа № 910/6650/21
за позовом Приватного підприємства «Жупанов В.С»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стоун-Трейд"

про стягнення 40 438,67 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Жупанов В.С.» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоун-Трейд» про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не сплачено позивачу заборгованість за поставлений товар відповідно до видаткової накладної №Ж-00001223 від 16.12.2020, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 38502,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 1560,23 грн та 3% річних у розмірі 376,44 грн.

Разом з позовною заявою Приватним підприємством «Жупанов В.С.» було подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоун-Трейд» в межах ціни позову - 40438,67 грн та судових витрат - 12426,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 суд ухвалив: відмовити у задоволенні заяви Приватного підприємства «Жупанов В.С.» про забезпечення позову, що подана до відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 суд ухвалив: позовну заяву Приватного підприємства «Жупанов В.С.» залишити без руху.

07.05.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі № 910/6650/21 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2020 позивачем було передано відповідачу товар: 1. Сіль кухонна виварна вакуумна гатунку екстра у мішку 50 кг ДСТУ 3583:2015; 2. Сіль екстра кухонна виварена «Полісся» в мішку 50 кг ТУ РБ 101191824.6.035-2000 (надалі - «Товар»), на загальну суму 38 502,00 грн., що підтверджується підписаною представниками сторін видатковою накладною №Ж-00001223 від 16.12.2020, яка також скріплена печатками сторін.

Судом встановлено, що позивачем за наслідками передання відповідачу товару було виставлено рахунок-фактуру №Ж-00001206 від 16.12.2020 на оплату вищевказаного товару на загальну суму 38 502,00 грн.

За змістом ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Дослідивши обставини щодо правової природи правовідносин, що виникли між сторонами з приводу здійснення позивачем поставки товару відповідачу, суд дійшов висновку про укладення сторонами договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 23.03.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 1 від 22.03.2021 про сплату заборгованості у розмірі 38 502,00 грн. Докази відправки претензії долучені до позову.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 40 438,67 грн. з яких основний борг - 38 502,00 грн., 1 560,23 грн. - інфляційних втрат, 376,44 грн. - 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачем було здійснено поставку товару відповідачу на суму 38502,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №Ж-00001223 від 16.12.2020.

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (ст. 664 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. 252 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, претензія №1 від 22.03.2021 була надіслана відповідачу листом з описом вкладення 117 23.03.2021 та була повернута постачальнику у зв`язку з тим, що відправлення не було вручене під час доставки.

Відтак, враховуючи норми чинного законодавства покупець був зобов`язаний оплатити вартість поставленого товару до 30.03.2021 року включно.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Суд зазначає, що наявність обов`язку відповідача сплатити позивачу вартість поставленого товару підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, при цьому відповідачем не було спростовано, та не надано суду доказів виконання такого обов`язку - доказів оплати поставленого товару на суму 38 502,00 грн. у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 38 502,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 560,23 грн. - інфляційних втрат за період з січня 2021 по березень 2021 та 376,44 грн. - 3% річних за період з 16.12.2020 по 13.04.2021.

У відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення суми 1 560,23 грн. - інфляційних втрат, 376,44 грн. - 3% річних, суд зазначає що позивачем не правильно визначено момент нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Так, як встановлено судом, покупець був зобов`язаний оплатити вартість поставленого товару до 30.03.2021 року включно.

Оскільки позивачем завлено період нарахування інфляційних втрат з січня 2021 по березень 2021, а обов`язок покупця зі сплати вартості поставленого товару сплинув 30.03.2021, відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат за заявлений позивачем період, а тому позов в частині вимог про стягнення інфляційних втрат не підлягає задоволенню.

Здійснивши перерахунок суми 3% річних за період з 31.03.2021 (перший день прострочення) по 13.04.2021 (як заявлено в позові), суд зазначає що сума 3% річних становить 44,30 грн., а отже вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у вказаній сумі.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд відзначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лутковська та Лук`яненко» укладено договір про надання правової допомоги №Ж-00000039 від 02.04.2021, відповідно до якого клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу, а саме: надання клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі; складення заяв в тому числі позовних заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, зокрема в органах державної виконавчої служби та перед приватними виконавцями, фізичними та юридичними особами; представництво інтересів клієнта в Європейському суді з прав людини з метою захисту прав та законних інтересів клієнта.

Надання правової допомоги здійснюється у наступних формах: консультації, надання правової допомоги перед та під час судового розгляду проваджень щодо прав та законних інтересів клієнта, інші види послуг, які пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням договору (п. 2. договору).

02.04.2021 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лутковська та Лук`яненко» укладено Додаткову угоду №1 від до вказаного договору в якій сторони домовилися про розміри гонорару.

14.04.2021 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лутковська та Лук`яненко» було підписано акт наданих послуг №1 зі змісту якого вбачається, що загальний розмір гонорару, за надані послуги визначався на підставі додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги та становить 7000,00 грн. (надання правової допомоги у вигляді консультацій - 2000 грн., підготовка позовної заяви 3000 грн., підготовка заяви про забезпечення позову 2000 грн.).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи платіжного доручення №669 від 13.04.2021 позивачем було перераховано на рахунок АО «Лутковська та Лук`яненко» грошові кошти в сумі 7000,00 грн. з призначенням платежу: «за послуги з надання прав. доп зг з рах від 14.04.2021 №110/04/2021, дог. від 02.04.2021 Ж-00000039 без ПДВ».

Стосовно відшкодування витрат на правову допомогу в частині вартості послуг з підготовки заяви про забезпечення позову у розмірі 2000 грн., суд зазначає, що оскільки в задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено судом, вказані витрати не можуть бути покладені на відповідача.

Стосовно іншої частини послуг за актом, суд зазначає, що враховуючи обсяг наданої бюро позивачеві правничої допомоги, з огляду на предмет спору у даній справі та відсутність письмових заперечень відповідача щодо розміру такої допомоги, суд дійшов висновку про те, що витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. підтверджується належними доказами та є співмірним із позовними вимогами.

У позовній заяві ПП «Жупанов В.С.» просить суд стягнути в тому числі 2021,93 грн. - 5% від суми задоволених позовних вимог.

Згідно п. 14 додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги винагорода за ухвалення рішення на користь клієнта - 5% від суми задоволених позовних вимог.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями пункту 2 частини 2 ст. 126 ГПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Відтак, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (за актом наданих послуг за вирахуванням витрат на підготовку заяви про забезпечення позову), а також витрати, пов`язані з винагородою адвоката за результатами вирішення спору судом (5% від суми задоволених позовних вимог) у розмірі 1927,32 грн. покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стоун-Трейд» (04070, місто Київ, вул. Сагайдачного, будинок 25, офіс 3, ідентифікаційний код: 35877071) на користь Приватного підприємства «Жупанов В.С.» (21001, місто Вінниця, вулиця Привокзальна, будинок 5-Б, ідентифікаційний код: 36199182) 38 502 (тридцять вісім тисяч п`ятсот дві) грн 00 коп - основного боргу, 44 (сорок чотири) грн 30 коп - 3% річних, 6603 (шість тисяч шістсот три) грн 15 коп - витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір у розмірі 2163 (дві тисячі сто шістдесят три) грн 77 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева