ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
УХВАЛА

28 липня 2021 рокуСправа № 912/959/21

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні матеріали справи № 912/959/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Факторінгс"

до відповідача: ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)

про зняття арешту з майна

Представники сторін в засідання суду не з`явились,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК "Факторінгс" (далі - ТОВ "ФК "Факторінгс", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до фізичної особи ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач) про наступне:

- зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений 11.05.2010 постановою державного виконавця Кіровського (Фортечного) відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 9810487).

В обґрунтування правових підстав позову позивач послався на ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ухвали господарського суду (суддя ОСОБА_2) за поданим позовом відкрито провадження у справі № 912/959/21 за правилами загального позовного провадження. До участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому. У справі призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 10.06.2021 № 1307/0/15-21 звільнено суддю Господарського суду Кіровоградської області ОСОБА_2, в провадженні якої перебувала дана справа, у зв`язку з поданням нею заяви про відставку.

Враховуючи викладене, за розпорядженням керівника апарату господарського суду №67 від 14.06.2021 здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 912/959/21, за результатами якого справу призначено судді Тимошевській В.В.

Ухвалою від 15.06.2021 справу № 912/959/21 прийнято суддею Тимошевською В.В. до свого провадження; підготовче засідання у справі призначено на 02.07.2021 о 14:00 год.

В підготовчому засіданні 02.07.2021 постановлено ухвалу, відповідно до якої ухвалено позивачу надати письмові пояснення щодо підстав віднесення спору до юрисдикції господарського суду з огляду на зазначений у позові суб`єктний склад сторін - фізична особа (відповідач) та з урахуванням вимог ст. 20 ГПК України, зокрема пункту 6 частини 1; документально підтверджені пояснення (відомості) про сторін у кредитному зобов`язанні (юридичні особи, фізичні особи-підприємці чи фізичні особи), на забезпечення виконання якого укладено відповідний іпотечний договір.

Підготовче засідання у справі відкладено на 28.07.2021.

22.07.2021 від позивача надійшли письмові пояснення по справі від 20.07.2021, згідно яких позивач зазначає, що справа підлягає розгляду господарським судом, оскільки: ухвалою від 30.03.2021 правомірно відкрито провадження у справі; кредит, який видано відповідачу за кредитним договором № 66/ІЖ-005.07.1 від 31.01.2007, не є споживчим кредитом, а тому всі спори, що виникли у зв`язку з укладанням та виконанням даного кредитного договору, повинні розглядатись саме у судах господарської юрисдикції, а не цивільної, де розглядаються юридичні спори щодо видачі споживчих кредитів.

До пояснень позивачем додано копію кредитного договору № 66/ІЖ-005.07.1 від 31.01.2007.

28.07.2021 продовжено підготовче засідання.

В підготовче засідання 28.07.2021 представники учасників справи не з`явились, про поважність причин відсутності суд не повідомлено.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, у зв`язку з наступним.

Згідно з частиною 1 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), завданнями підготовчого провадження є, зокрема: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ "ФК "Факторінгс" згідно поданого позову просить зняти арешт з нерухомого майна (квартира), який накладено постановою державного виконавця Кіровського (Фортечного) відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (реєстраційний номер обтяження 9810487).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на підставі договору № 36 від 24.12.2019, укладеного з ПАТ "Родовід Банк" (Банк), ТОВ ФК "Факторінгс" набуто право вимоги за кредитним договором № 66/ІЖ-005.07.1 від 31.01.2007 та за договором іпотеки від 31.01.2007, який укладено між Банком і ОСОБА_1 .

На підставі договору іпотеки, зокрема, відповідного застереження, ТОВ "ФК "Факторінгс" 21.05.2020 зареєструвало за собою право власності на іпотечне майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира).

В той же час, на вказане нерухоме майно державною виконавчою службою було накладено арешт під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні, відкритого за заявою Банка про звернення стягнення на заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса.

06.09.2013 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", однак арешт з нерухомого майна не знято.

За твердженням позивача, ТОВ "ФК "Факторінгс", як поточний законний власник Квартири, не має можливості розпоряджатися вищезазначеною Квартирою, оскільки арешт, накладений державним виконавцем Кіровського (Фортечного) ВДВС Кіровоградського МУЮ, перешкоджає ТОВ "ФК "Факторінгс" здійснити відчуження вказаної Квартири.

Згідно позову, ТОВ "ФК "Факторінгс" просить захистити своє право вказаним у позові способом, посилаючись на ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" та визначаючи відповідачем у справі фізичну особу ОСОБА_1 .

Як вже зазначено, згідно ст. 14 ГПК України учасник справи самостійно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. У відповідності до правил ст. 48 ГПК України, заміна відповідача чи залучення співвідповідача здійснюється виключно за клопотанням позивача.

У відповідності до викладеного, суд надає оцінку характеру спірних правовідносин у даній справі в межах визначених позивачем підставах і предмета позову та вказаного у позові складу сторін.

Частина 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 у справі №826/12775/15, на який посилається позивач, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас статтею 59 цього закону законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі № 340/25/19.

Як зазначає позивач, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПКУкраїни, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 911/1247/18).

Виходячи з наведеного обґрунтування, ТОВ "ФК "Факторінгс" звернувся з позовом у даній справі з метою захисту свого права власності на нерухоме майно, застосовуючи механізм захисту, визначений частиною 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідачем за таким позовом ТОВ "ФК "Факторінгс" визначив особу, яка була попереднім власником майна та боржником у відповідному виконавчому провадженні.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Відповідно до частин першої, другої ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому, у вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір господарськими, потрібно керуватися ознаками, наведеними у статті 3 Господарського кодексу України. Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, коло господарських спорів, в яких стороною може бути фізична особа, законом обмежене.

Наведений вище висновок викладеного в постанові Верховного Суду від 06.07.2021 у справі № 910/872/21.

Згідно з пунктом 6 частини 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, КРІМ СПОРІВ, стороною яких є ФІЗИЧНА ОСОБА, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, за наведеною нормою спір у справах зі спорів щодо права власності, стороною в яких є фізична особа, яка не є підприємцем, НЕ відноситься до юрисдикції господарського суду, за виключенням випадків, якщо спір стосується майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як слідує з матеріалів справи, предметом спору, щодо якого заявлено вимогу про зняття арешту, є майно, що було предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №66/ІЖ-005.07.1 від 31.01.2007.

Кредитний договір №66/ІЖ-005.07.1 від 31.01.2007 було укладено між ВАТ "Родовід Банк" та громадянином України ОСОБА_1 , як фізичною особою. Згідно кредитного договору, кредит надано на купівлю Квартири.

Згідно відкритих даних ЄДРПОУ, стосовно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстровано припинення підприємницької діяльності 26.12.2016.

Тобто, у спірних правовідносинах ОСОБА_1 виступає як фізична особа без статусу суб`єкта підприємницької діяльності та не перебував у такому статусі на момент подання позову. Зобов`язальні кредитні правовідносини, в забезпечення яких було оформлено іпотеку на Квартиру, існували з ОСОБА_1 , як з фізичною особою. Згідно кредитного договору кредит надавався фізичній особі на придбання квартири, щодо якої відсутні відомості про використання Квартири для здійснення підприємницької діяльності.

За вказаних обставин, спір у даній справі згідно зазначених у позові підстав і предмета позовних вимог та визначеного складу сторін не відноситься до юрисдикції господарського суду та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Той факт, що кредит за кредитним договором №66/ІЖ-005.07.1 від 31.01.2007 не є споживчим, на що звертає увагу ТОВ "ФК "Факторінгс" в поясненнях до суду від 20.07.2021, не кваліфікує даний спір як господарський та не є правовою підставою для віднесення спору до юрисдикції господарських судів згідно норм ГПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 185 ГПК України передбачено постановлення за результатами підготовчого засідання ухвали про закриття провадження у справі.

У відповідності до вищевикладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України

Частиною 2 ст. 231 ГПК України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд роз`яснює позивачу, що спір згідно підстав і предмета позову та визначеного складу сторін згідно поданої у даній справі позовної заяви підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

У відповідності до частини 3, 4 ст. 231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, закриття провадження у даній справі є підставою для повернення сплаченого позивачем судового збору, для чого є необхідним позивачу подати відповідне клопотання.

Керуючись ст. 42, 46, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 912/959/21 на підставі пункту 1 частини 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Факторінгс" про право звернення до суду з позовом, згідно визначених у даній справі підстав і предмета позову та складу сторін, в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та підлягає оскарженню в порядку та строки, встановлені Господарським процесуальним кодексом України.

Копії ухвали направити Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК "Факторінгс" на електронну пошту: ; та представнику позивача на електронну пошту: ; ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; Фортечному відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на електронну пошту: .

Повний текст ухвали складено та підписано 02.08.2021.

Суддя В.В.Тимошевська