РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2021Справа № 910/9949/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., розглянувши в

порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали

господарської справи

за позовом Приватного підприємства «Дуомед Україна»

до Державного підприємства «Укрмеддіяльність» Міністерства охорони здоров`я

України

про стягнення 85 467, 58 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Дуомед Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Укрмеддіяльність» Міністерства охорони здоров`я України про стягнення 85 467, 58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої грошові зобов`язання за договором № 76 від 24.12.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9949/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строки надання сторонами відзиву, відповіді на відзив та заперечень.

У відповідності до статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 22.06.2021 року направлено рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення № 484 за адресою відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

До Господарського суду міста Києва 02.07.2021 повернувся конверт з поштовим відправленням № 484 з довідкою про повернення у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою.

Згідно з частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі відповідачем відзиву або інших документів суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами у справі 24.12.2020 укладено договір № 76, за яким позивач зобов`язався поставити відповідачу катетери латексні одноразового використання, а відповідач - прийняти та оплатити їх вартість.

Пунктом 5.5 договору № 76 від 24.12.2020 передбачено, що право власності на товар переходить до відповідача у момент передачі товару згідно накладної.

Позивач 11 січня 2021 року поставив відповідачу катетери латексні одноразового використання на суму 80 021, 55 грн., що підтверджується підписаною представниками сторін без заперечень та зауважень видатковою накладною № 53 від 11.01.2021.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором № 76 від 24.12.2020 також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даної угоди.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору № 76 від 24.12.2020 встановлено, що оплата товару здійснюється у розмірі повної вартості шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок позивача в національній валюті України. Відповідач повинен оплатити поставлений товар не пізніше 30 робочих днів з дати поставки товару відповідачу на підставі видаткової накладної.

Судом встановлено, що строк оплати за поставлений товар по договору № 76 від 24.12.2020 є таким, що настав.

З позовної заяви вбачається, що відповідач не оплатив поставлений товар, у результаті чого на момент звернення до суду існує прострочена заборгованість у розмірі 80 021, 55 грн.

Матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем вказаної суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 80 021, 55 грн. є правомірною і підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 716, 61 грн. - пені, 736, 63 грн. - 3 % річних та 2 992, 79 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період часу з 23.02.2021 по 14.06.2021.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.1 договору № 76 від 24.12.2020 визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором відповідно до чинного законодавства України.

З наведеного вбачається, що сторони не встановили конкретного виду та розміру пені за порушення строків розрахунків.

Отже, договір, який є підставою для застосування договірної неустойки, містить не її розмір, а лише посилання на законодавство в цілому.

За приписами ж статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд зазначає, що в тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

При цьому, а ні умовами договору, а ні спеціальним законодавчим актом не встановлено розміру пені за порушення виконання грошового зобов`язання у даному випадку, а стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише обмежує її визначення сторонами у договорі подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

З огляду на викладене вище, правові підстави для стягнення пені за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені суд відмовляє.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку суми 3% річних, суд дійшов висновку про те, що нарахування здійснено вірно.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача 736, 63 грн. - 3 % річних та 2 992, 79 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період часу з 23.02.2021 по 14.06.2021.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 7 500, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу

Позивачем та адвокатом Кулаковою О.Ю. 08.06.2021 укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 16/21, за яким адвокат зобов`язалось надавати позивачу правову допомогу, а позивач - оплачувати надані послуги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано акт приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2021 на суму 7 500, 00 грн., детальний опис робіт та платіжне доручення № 2619 від 08.06.2021.

Відповідно до частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо розміру витрат на правову допомогу, обставини даної справи, предмет та підстави позовних вимог, обсяг наданої правової допомоги, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є обґрунтованими і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Відповідно до cтатті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Укрмеддіяльність» Міністерства охорони здоров`я України (01021, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 7, ідентифікаційний код 25885270) на користь Приватного підприємства «Дуомед Україна» (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 93, офіс 104, ідентифікаційний код 41419883) 80 021 (вісімдесят тисяч двадцять одна) грн. 55 коп. - основного боргу, 736 (сімсот тридцять шість) грн. 63 коп. - 3 % річних, 2 992 (дві тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 79 коп. - інфляційних втрат, 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - витрат на правову допомогу та 2 247 (дві тисячі двісті сорок сім) грн. 30 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.Ю. Кирилюк