ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року Справа № 923/441/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. , розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ", , вул. Лесі Українки, 36, с. Студінка Калуського району Івано-Франківської області, 77334

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія", , вул. Тираспольська, 31, офіс 409, м. Херсон,

про стягнення боргу за договором поставки в сумі 20 667,20 грн,

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" заборгованості за договором поставки № 29 від 30.03.2018 в сумі 20 667,20 грн.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 року, справу розподілено судді Пригузі П.Д.

Ухвалою від 08.04.2021 Господарським судом: відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Суд встановив Відповідачу строк, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): заяв по суті справи (відзив, заперечення); заяв з процесуальних питань (у разі їх наявності); копій реєстраційних документів. Позивачу встановлено строк протягом п`яти днів з дня отримання відзиву (якщо такий буде поданий), для подання суду (з доказами надіслання іншим учасникам справи): заяв по суті справи (відповідь на відзив); заяв з процесуальних питань (у разі їх наявності).

Від відповідача до суду 28.04.2021 надійшли: клопотання про розстрочку виконання рішення суду (а.с. 26-27) та відзив на позовну заяву (а.с. 36-37).

Товариством з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ 13.05.2021 подано суду заяву про зміну предмета позову (а.с. 52-54), відповідно до якої, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь: 20 667, 20 грн основного боргу, 1140, 69 грн інфляційних витрат, 343, 07 грн 3 % річних, 1428, 57 грн пені.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" 20.05.2021 надійшла відповідь на відзив (а.с. 65-67).

Розпорядженням керівника апарату суду 29.06.2021 № 257, у зв`язку із довготривалим відрядженням судді Пригузи П.Д. до Господарського суду Закарпатської області для здійснення правосуддя строком на один рік, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 923/441/21.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021 справу № 923/441/21 розподілено судді Литвиновій В.В.

Господарським судом у складі судді Литвинової В.В. 29.06.2021 постановлено ухвалу, якою: прийнято справу № 923/441/21 до свого провадження; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд дійшов висновку, що враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Між сторонами укладено договір поставки № 29 від 30.03.2018 (далі Договір).

Пунктом 1.1 Договору встановлено, що в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Продавець зобов`язується передати у власність Покупця товар (кормові добавки, ветеринарні препарати, ветеринарні інструменти, обладнання для утримання тварин), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити даний товар (а.с. 7).

Відповідно до п. 2.1 Договору (а.с 7), Найменування, ціна та кількість товару, який поставляється відповідно до умов цього Договору, вказуються у видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Згідно із пунктами 5.1 і 5.2 Договору (а.с. 7), ціна Товару узгоджується сторонами окремо при поставці кожної партії Товару та зазначається у рахунку-фактурі та видатковій накладній на товар, які є невід`ємними частинами цього Договору. Оплата за Товар здійснюється у національній валюті України в безготівковому вигляді, шляхом 100 % передоплати грошових коштів на банківський рахунок Постачальника або протягом термінів зазначених в кожному виставленому рахунку.

Пунктами 7.1 і 7.2 Договору передбачено, що Постачальник гарантує продаж Товару, вільного від будь-яких обтяжень, передачу Товару, якість якого відповідає умовам цього договору (а.с. 8).

Пунктом 7.4 Договору встановлено, що Покупець гарантує сплату грошових коштів на умовах, визначених у у цьому договорі (а.с. 8).

Відповідно до видаткових накладних (а.с. 11, 13), акту звірки взаєморозрахунків (а.с. 15), товариством з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" здійснено поставку товарів товариству з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" на суму 24 667, 20 грн.

Згідно із платіжним дорученням (а.с. 16), відповідачем здійснено оплату у розмірі 4000, грн за товар отриманий відповідно до видаткової накладної № 1807 від 29.10.2020 року.

Не сплата товариством з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" заборгованості у сумі 20 667, 20 грн стала підставою для звернення товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.

Частинами 1, 7 ст. 179 ГК України передбачено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема відноситься договір.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 530 ЦК передбачає, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частина 1 ст. 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що доказів своєчасного виконання взятого на себе господарського зобов`язання у повному розмірі відповідачем ТОВ «Зоотехнологія» до суду не надано, окрім того, вказаний факт ним фактично визнаний (а.с. 26, 27, 36, 37).

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналогічні положення містяться у розділі VIII Договору (а.с. 8, 9).

За таких обставин, відповідачем, взяті на себе за Договором зобов`язання не виконані, товар у повному обсязі не оплачено, за що останньому позивачем нараховані штрафні санкції: пеню у розмірі 1428, 57 грн., інфляційні втрати 1140, 69 грн., 3 % річних 343, 07 грн.

Здійснивши перевірку заявлених товариством з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" сум штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо 20 667, 20 грн основної заборгованості, 2912, 33 грн штрафних санкцій, позивачем доведені, а зазначені суми підлягаю стягненню з відповідача у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги.

Позивач у позові просить вирішити питання про розподіл судових витрат по справі.

За ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову товариством з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" сплачено 2270, 00 грн судового збору, згідно із платіжним дорученням № 1 від 09.03.2021 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 2270, 00 грн покладається на відповідача.

Щодо клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач, у зв`язку із розглядом даної справи, у сумі 5000, 00 грн., то суд виходить із такого.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просить зменшити суму витрат, понесених позивачем на професійну правову допомогу, посилаючись на те, що заявлені витрати на адвоката не є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (а.с. 36-37).

Представником позивача є адвокат Бойко Роман Богданович.

Між позивачем та адвокатом Бойком Р.Б. укладений договір на надання професійної правничої допомоги (а.с. 57), за умовами якого, Клієнт зобов`язується надати Адвокату всі необхідні документи та іншу інформацію, прийняти такі послуги і оплатити їх, а Адвокат зобов`язаний здійснити підготовку (вивчення) матеріалів, скласти позовну заяву (при необхідності інші процесуальні документи) для Господарського суду Херсонської області про стягнення з ТОВ «Зоотехнологія» боргу за договором поставки № 29 від 30.03.2018 р (п. 1.1 Договору, а.с. 57).

Винагорода по справі включає в себе витрати, понесені Адвокатом при виконанні свої зобов`язань по цьому Договору та гонорар за надані послуги. Обчислення гонорару здійснюється формі погодинної оплати (1000 грн. за годину). Загальна вартість послуг (гонорар адвокаті визначається в Акті про надання правничої допомоги, який підписано обома сторонами договору Клієнт також має право після підписання цього договору оплатити Адвокату аванс у розмірі, яки вважає необхідним на власний розсуд. Сторони погоджуються, що при встановленні розміру гонорар враховано складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан Клієнта та інші обставини. Визначений Сторонами гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатом час (п. 3.1 Договору, а.с 57).

Згідно із частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частиною четвертою статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 916/3904/19.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Із наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу із розглядом справи в господарському суді, надано копії: договору № 09/03 від 09.03.2021 на надання професійної правничої допомоги товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" (а.с. 57), акту про надання правничої допомоги від 05.05.2021 (а.с. 58), платіжного доручення № 10 від 05.05.2021 (а.с. 59), свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1477 (а.с. 60).

Так, відповідно до акту про надання правничої допомоги від 05.05.2021 підписаному директором товариства з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" та адвокатом Бойком Р.Б., на суму 5000, 00 грн тривалістю 5 годин, у якому зазначені такі роботи адвоката:

- Ознайомлення зі змістом документів (договір поставки № 29 від 30 березня 2018 р. та первинні документи, якими оформлено господарські операції за цим договором), які додано до позовної заяви; складання позовної заяви 3 години, вартістю 1 000, грн.;

- Складання заяви про зміну предмета позову 2 години, вартістю 4 000, грн.

До матеріалів справи надано копію платіжного доручення від 05.05.2021 № 10, яким позивач сплатив адвокату Бойку Р.Б. 5 000, 00 грн оплати за надання правової допомоги.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України.

У той же час, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

За таких обставин, вирішуючи питання про компенсацію понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані товариством з обмеженою відповідальністю "ВУДГОФФ" до клопотання документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Із огляду на те, що справа № 923/441/21 не є складною, а, отже, при вивченні документів та складенні процесуальних документів у цій справі сумнівною є необхідність витрачення для вказаних дій 5 годин робочого часу; та застосувавши критерії розумності і реальності адвокатських витрат, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і ціною позову та вирішив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в цьому випадку має бути зменшений до 1000, 00 грн.

Окрім того, товариством з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" подано до суду клопотання про розстрочення виконання рішення суду у даній справі.

Надаючи оцінку вищезазначеному клопотанню відповідача, суд виходить із таких міркувань.

Так, правове регулювання підстав відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення здійснюється ст. 331 ГПК України, згідно з якою за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Із змісту поданого клопотання вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" просить розстрочити виконання рішення згідно наступного графіку: до 01.07.2021 року 10 333,60 грн., до 01.08.2021 року 10 333,60 грн.

Уточнень вказаного клопотання від відповідача не надходило.

Днем закінчення розгляду справи № 923/441/21 і ухвалення рішення суду є 03.08.2021 року.

Отже, суд виходить з того, що, у разі задоволення клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія", вказане судове рішення Господарського суду Херсонської області фактично не може бути виконано.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997, пункт 40 Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" у відстроченні виконання рішення суду у справі 923/441/21, у зв`язку із чим, суд відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Керуючись ст.ст. 129, 232-240, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (, м. Херсон, вул. Тираспольська, буд. 31, оф. 409) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУДГОФФ (, Івано-Франківська область, Калуський район, с. Студінка, вул. Лесі України, буд. 36) заборгованість за договором поставки № 29 від 30.03.2018 у сумі 20 667, 20 грн (двадцять тисяч шістсот шістдесят сім грн 20 коп), штрафні санкції у розмірі 2912, 33 грн (дві тисячі дев`ятсот дванадцять грн. 33 коп), з яких: інфляційні втрати 1 140,69 грн (одна тисяча сто сорок грн 69 коп), 3% річних - 343,07 грн (триста сорок три грн 07 коп), пеня 1 428,57 грн (одна тисяча чотириста двадцять вісім грн. 57 коп).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" (, м. Херсон, вул. Тираспольська, буд. 31, оф. 409) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВУДГОФФ (, Івано-Франківська область, Калуський район, с. Студінка, вул. Лесі України, буд. 36) судові витрати у сумі 3270, 00 грн (три тисячі двісті сімдесят грн 00 коп), з яких: судовий збір - 2270, 00 (дві тисячі двісті сімдесят грн 00 коп), витрати на професійну правничу допомогу 1000, 00 грн (одна тисяча грн. 00 коп).

4. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Зоотехнологія" про розстрочення виконання рішення Господарського суду Херсонської області від 03.08.2021 у справі № 923/441/21 залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Херсонської області (підпункт 17.5 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 03.08.2021 року.

Суддя В.В.Литвинова