ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"02" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2202/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю „ДДС+ про видачу судового наказу (вх. №2286/21 від 27.07.2021р.) про стягнення заборгованості із боржника - товариства з обмеженою відповідальністю „АРИН-БЕРД,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ДДС+ звернулось до господарського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із боржника - товариства з обмеженою відповідальністю „АРИН-БЕРД суми основного боргу у загальному розмірі 22 341,43 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 20 806,69 грн., процентів у загальному розмірі 800,01 грн., збитків від інфляції у розмірі 142,38 грн., пені у розмірі 365,35 грн. Подану до господарського суду заяву про видачу судового наказу заявник обґрунтовує фактом неналежного виконанням боржником прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №01-444 від 01.03.2021р. в частині оплати вартості товару, поставленого згідно наступних накладних №44-002012 від 14.05.2021р. на суму 20 952,34 грн., №44-0002372 від 03.06.2021р. на суму 9854,35 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю „ДДС+ на підтвердження правомірності заявлених вимог було надано суду договір поставки №01-444 від 01.03.2021р., накладні №44-002012 від 14.05.2021р., №44-0002372 від 03.06.2021р., товарно-транспортні накладні, платіжне доручення від 01.06.2021р. на суму 10 000,00 грн. - на підтвердження часткової оплати боржником суми основного боргу.

З поданої до господарського суду заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявником на виконання умов договору поставки №01-444 від 01.03.2021р. було передано у власність боржника товар на загальну суму 30 806,69 грн., який був оплачений товариством з обмеженою відповідальністю „АРИН-БЕРД часткового у розмірі 10 000,00 грн., що і стало підставою для звернення заявника до суду із даною заявою.

Розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю „ДДС+ про видачу судового наказу, господарський суд дійшов наступного висновку.

Приписами ч. 1 ст. 147 ГПК України врегульовано, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1 48 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 3-4 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають враховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором).

Господарський суд зазначає, що з наданих заявником доказів вбачається, що на видатковій накладній №44-002012 від 14.05.2021р. на суму 20 952,34 грн., а також товарно-транспортній накладній до неї міститься підпис та печатка про отримання боржником товару.

Натомість, видаткова накладна №44-0002372 від 03.06.2021р. на суму 9854,35 грн. та товарно-транспортна накладна до неї не містять печатки товариства з обмеженою відповідальністю „АРИН-БЕРД, наявність якої на документах, які підтверджують приймання товару, є обов`язковою згідно розділу 5 договору поставки №01-444 від 01.03.2021р.

При цьому, з наданого товариством з обмеженою відповідальністю „ДДС+ платіжного доручення від 01.06.2021р. на суму 10 000,00 грн. вбачається, що боржник оплачував товар, отриманий на підставі накладної №44-0001865 від 07.05.2021р., вимога про стягнення заборгованості за якою заявником заявлена не була.

Приймаючи до уваги вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що під час розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю „ДДС+ у порядку наказного провадження не вбачається за можливе встановити факт отримання товару боржником за накладною №44-0002372 від 03.06.2021р., а також перевірити правомірність зарахування заявником грошових коштів у розмірі 10 000,00 грн. в рахунок оплати товару за вказаною накладною, а, отже, вказані вимоги повинні бути предметом розгляду суду в порядку позовного провадження.

З викладених обставин, господарський суд доходить висновку, що з поданої заяви не вбачається порушення права грошової вимоги за видатковою накладною №44-0002372 від 03.06.2021р., що, в тому числі, має наслідком неможливість визначитися із правильним розміром нарахованих стягувачем процентів, пені та витрат від інфляції, що, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Судові витрати зі сплати судового збору, а також заявлені до стягнення витрати на правову допомогу, покладаються судом на заявника відповідно до приписів ст. 129, 151 ГПК України, у зв`язку з відмовою у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 147, 148, 151- 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю „ДДС+ у задоволенні заяви про видачу судового наказу (вх. №2286/21 від 27.07.2021р.) про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю „АРИН-БЕРД заборгованості за договором поставки №01-444 від 01.03.2021р. у загальному розмірі 22 341,43 грн.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

Суддя С.П. Желєзна