ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.08.2021 м. Ужгород Справа № 907/315/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс», м. Київ

до відповідача Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради, м. Мукачево

про стягнення 2 559 175,42 грн

секретар судового засідання Корольчук М.М.

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради про стягнення 2 559 175,42 грн боргу за поставлений на виконання договору про постачання електричної енергії споживачу № 36 від 15.04.2020 товар, посилаючись на ст. ст. 11, 202,525, 526, 530, 626, 629, 712 Цивільний кодекс України, ст. ст. 174, 193, 230, ГК України. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 232, 343 Господарського кодексу України позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 28 101,76 грн трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 106 572,11 грн інфляційних, а також 124 501,55 грн пені.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку загального позовного провадження та встановлено строки для подання відзиву на позов та відповіді на відзив на позов.

В ході проведення підготовчого провадження позивач подав суду заяви про збільшення позовних вимог: Вих: №854/ю2 від 26.05.2021 (вх. 31.05.2021) та Вих: №940/ю2 від 25.06.2021 (вх. 30.06.2021), з огляду на збільшення періоду нарахування штрафних санкцій.

За змістом ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання.

За таких обставин та оскільки позивач заявив про збільшення розміру позовних вимог до закінчення підготовчого засідання і подані заяви відповідають вимогам ст. 46 ГПК України, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 2559175,42 грн, з яких: 2300000,00 грн основний борг, 106572,11 грн інфляційні нарахування, 28101,76 грн 3 % річних та 124501,55 грн пеня.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду були надіслані на його офіційну юридичну адресу та вручені адресату, про що зроблено відмітки на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив, відпущений йому на виконання договору про постачання електричної енергії споживачу № 36 від 15.04.2020 року, товар внаслідок чого у нього виникла заборгованість на суму 2 300 000,00 грн, яка є предметом спору. Крім того, за невчасну оплату товару на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем поставлено вимогу про стягнення 28 101,76 грн трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 106 572,11 грн інфляційних, а також 124 501,55 грн пені.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (Постачальник, Позивач) та Комунальним підприємством «Міськводоканал» Мукачівської міської ради (Споживач, Відповідач) укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 36 від 15.04.2020 року, за умовами якого Постачальник зобов`язався передавати у власність Споживачу, а Споживач - прийняти електричну енергію (надалі іменується «Товар») та оплатити її вартість. Ціна за одиницю «Товару» визначається відповідно до Комерційної пропозиції (Додаток № 2 до Договору).

Пунктом 5.11 Договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема, Споживач має право здійснити оплату за спожиту електричну енергію на протязі 50 робочих днів з дня отримання рахунку на відповідний розрахунковий період.

Оплата Товару здійснюється Покупцем за визначеною у порядку визначеному статтею 5 Договору.

На виконання умов Договору Позивач на згідно Акту приймання-передачі електричної енергії № УГР 00002007 від 30.09.2020 року на суму 641 455,36 гривень, Акту приймання-передачі електричної енергії № УГР 00002235 від 31.10.2020 року на суму 640 935,31 гривень, Акту приймання-передачі електричної енергії № УГР 00002564 від 30.11.2020 року на суму 614 368,74 гривень, Акту приймання-передачі електричної енергії № УГР 00002565 від 31.12.2020 року на суму 671 283,02 гривень, поставив відповідачу товар, що підтверджується підписом уповноваженої особи Відповідача у відповідній графі про отримання та відтиском його печатки.

За твердженням позивача отриманий товар відповідач оплатив частково, внаслідок чого його борг перед позивачем складає 2 300 000,00 грн. 02 лютого 2021 року Відповідач сплатив якості погашення боргу на користь Позивача платіж у розмірі 200 000,00 гривень, а 19 березня 2021 року платіж у розмірі 68 042,43 гривні.

Матеріали справи містять гарантійний лист № 28 від 04.02.2021, який відповідач зобов`язувався до 31.03.2021 погасити наявний у нього за договором поставки № 36 від 15.04.2021 року борг. Вказана сума боргу визнана відповідачем у Акті звіряння взаємних розрахунків за період з 15.04.2021 року по 25.03.2021 року.

За порушення грошових зобов`язань сторони обумовили такі міри відповідальності.

Так, відповідно до п. 6 Комерційної пропозиції (додаток №2 до Договору) яка є невід`ємною частиною Договору, зазначено що розмір пені за порушення строків оплати складає подвійну облікову ставку НБУ за кожен день прострочення.

З огляду на вказаний пункт, позивачем поставлено вимогу про стягнення з відповідача пені, розрахованої за період з 26.12.2020 до 25.06.2021 року на загальну суму з врахуванням часткових проплат.

Також позивач таким ж методом за аналогічний період нарахував та поставив вимогу про стягнення 28 101,76 грн трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, 106 572,11 грн інфляційних.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, з урахуванням специфіки договорів про постачання електричної енергії згідно параграфу 3 Глави 30 Господарського кодексу України

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2. ст. 275 Господарського Кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як установлено судом, факт відпуску товару позивачем належним чином доведено долученими до матеріалів справи Актами приймання передачі електричної енергії. Фактом визнання відповідачем боргу свідчать підписані ним Акт звірки взаєморозрахунків по Договору за період з 15.04.2021 по 25.03.2021 року на суму позову в межах основного боргу.

Однак, доказів повної оплати відповідачем отриманого товару матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Оскільки в ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 2300000,00 грн є такими, що підлягають до задоволення.

Щодо 3 % річних та інфляційних втрат

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні ж нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки і виявив дещо інший результат обрахунків, а саме:

Згідно норми п. 5.11 Договору сторони погодили порядок розрахунків, зокрема, Споживач має право здійснити оплату за спожиту електричну енергію на протязі 50 робочих днів з дня отримання рахунку на відповідний розрахунковий період.

Відповідач у гарантійному листі зазначає, що днем отримання ним рахунку № 2084 на суму 641 455,36 гривень є 16.10.2020 року, і таким чином штрафні санкції слід з обраховувати починаючи із 25.12.2021 року, що Позивач належним чином порахував у додатках до Заяви від 25.06.2021 року.

Що стосується Рахунку на сплату № 2288, то його було надіслано Відповідачеві, що підтверджується поштовою квитанцією № 55 від 10.11.2020 року, однак матеріали справи не містять доказів отримання Відповідачем цього рахунку, із зазначенням дати отримання Рахунку, що, на переконання суду, не дозволяє встановити точну дату отримання відповідачем рахунку, а відтак не можливо здійснити розрахунок штрафних санкцій.

Що ж стосується Рахунків на оплату № 2622 та № 2623, то в якості його отримання Відповідачем, Позивач надає експрес накладні ТОВ «НОВА ПОШТА» № 7385, № 7385, що адресовані фізичній особі, а відтак, на переконання суду, не є належним доказом отримання Відповідачем Рахунків на оплату № 2622 та № 2623, що також не дозволяє встановити дату отримання рахунків відповідачем, а відтак не можливо здійснити розрахунок штрафних санкцій.

Отже, для Рахунків на оплату № 2622 та № 2623, № 2288 не можливо за наданими Позивачем доказами встановити дату отримання рахунків Відповідачем, що означає що для цих рахунків не можливо встановити період нарахування штрафних санкцій.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, відповідно до п. 6 Комерційної пропозиції (додаток №2 до Договору) яка є невід`ємною частиною Договору, зазначено що розмір пені за порушення строків оплати складає подвійну облікову ставку НБУ за кожен день прострочення.

Нарахування позивачем відповідачеві пені повинно відповідати встановленим правилам. Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Умовами Договору сторони не погодили інший період нарахування пені.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що заявлена до стягнення сума вирахувана для всіх чотирьох рахунків. Як зазначено судом вище, до уваги слід брати лише штрафні санкції згідно рахунку № 2084.

За таких обставин, здійснивши перерахунок пені, заявлена до стягнення з відповідача пеня підлягає задоволенню в частині 25 333,57 грн. в решті ж нарахувань позивачу слід відмовити.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 35396,90 грн витрат на оплату судового збору.

Позивачем подана заява про розподіл судових витрат, згідно п. 8 ст.129 ГПК, докази понесених судових витрат мають бути поданими Позивачем у термін п`ять днів після ухвалення рішення суду.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Мукачівської міської ради (89600, Закарпатська обл., місто Мукачево, площа Духновича Олександра, будинок 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Газ Ресурс» (04080, місто Київ, вулиця Новокостянтинівська, будинок 13/10, офіс 201, ) 2 359 860,33 грн. (два мільйони триста п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот шістдесят гривень 33 коп.), в т. ч. 2 300 000,00 грн основного боргу за поставлений товар, 25 333,57 грн пені, 27 852,08 грн інфляційних втрат та 6 674,68 грн трьох відсотків річних а також 35396,90 грн. (тридцять п`ять тисяч триста дев`яносто шість гривень 90 копійок) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.08.2021

Суддя Л.В. Андрейчук