УХВАЛА

м. Київ

04.08.2021Справа № 910/3105/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогазтрейд-Експо"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Плюс Груп" (ідентифікаційний код 38268645)

про банкрутство

Суддя Чеберяк П.П.

Представники: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврогазтрейд-Експо" звернулося до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Плюс Груп" (ідентифікаційний код 38268645), у зв`язку із наявною та непогашеною заборгованістю.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.03.2021 прийнято заяву про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду та підготовче засідання призначено на 05.04.2021.

01.04.2021 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив боржника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/3105/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Плюс Груп". Призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Коноплю Андрія Михайловича . Попереднє засідання суду призначено на 31.05.2021.

30.04.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогазтрейд-Експо" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 1 113 544, 42 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.05.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогазтрейд-Експо" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 1 113 544, 42 грн. прийнято до розгляду.

11.05.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 37 213 621, 29 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.05.2021 прийнято заяву Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" з кредиторськими вимогами до боржника на суму 37 213 621, 29 грн. до розгляду.

У судовому засіданні 31.05.2021 оголошено перерву на 12.07.2021.

30.06.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Головного управління Державної податкової служби у Київській області з кредиторськими вимогами до боржника на суму 8 114, 48 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.07.2021 прийнято заяву Головного управління Державної податкової служби у Київській області з кредиторськими вимогами до боржника на суму 8 114, 48 грн. до розгляду.

09.07.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Коноплі Андрія Михайловича про відкладення розгляду справи.

12.07.2021 до Господарського суду м. Києва надійшли заперечення Публічного акціонерного товариства "Місто Банк" на пояснення клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Коноплі Андрія Михайловича від 10.06.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.07.2021 задоволено клопотання розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Коноплі А.М. та відкладено розгляд справи на 16.08.2021.

03.08.2021 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання заявника про забезпечення вимог кредиторів.

Вказане клопотання мотивоване наступним.

Одним з основних активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Плюс Груп" є земельна ділянка з кадастровим номером :02:002:0033, площею 16,0396 га. Згідно бухгалтерських документів боржника загальна вартість даної земельної ділянки складає 15 335 000,00. Водночас, дана земельна ділянка є предметом забезпечення вимог Акціонерного товариства «Місто Банк» згідно іпотечного договору від 27.07.2017 року № 1254.

Відповідно до ч. 3 от. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Згідно з ч. 8 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

Відповідно до п. 6.4 Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем будь-яким способом, який визначається самостійно Іпотекодержателем, та, який передбачений та/або незаборонений цим Договором або чинним законодавством України.

Таким чином, за переконанням заявника, після автоматичного припинення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів Акціонерне товариство «Місто Банк» має можливість здійснити звернення стягнення на вищевказану земельну ділянку в позасудовому порядку. Враховуючи, що земельна ділянка є фактично єдиним цінним активом боржника, подібні дії Акціонерного товариства «Місто Банк», поза рамками справи про банкрутство, можуть призвести до порушення прав інших кредиторів, які також мають право на задоволення своїх вимог за рахунок майна боржника.

Зважаючи на викладені обставини, з метою ефективного захисту прав кредиторів, а також забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника, заявник звернувся до суду з клопотанням про вжиття заходів до забезпечення вимог кредиторів боржника шляхом:

накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Терра Плюс Груп» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 6; ідентифікаційний код 38268645), в тому числі, але не виключено на майно яке знаходиться в заставі чи іпотеці, в тому числі, але не виключно в іпотеці чи заставі у Акціонерного товариства «Місто Банк» (65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 11;ідентифікаційний код 20966466);

заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (в тому числі, але не виключно реєстрацію права власності, зміну відомостей про власника майна), державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав; на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, яке знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра Плюс Груп» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 6; ідентифікаційний код 38268645);

заборони Акціонерному товариству «Місто Банк» (65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 11;ідентифікаційний код 20966466) вчиняти будь-які дії, щодо набуття у власність рухомого та нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра Плюс Груп» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 6; ідентифікаційний код 38268645), що знаходиться в заставі та/або іпотеці і за яким іпотекодержателем чи заставодержателем є Акціонерне товариство «Місто Банк», а також вчиняти дії щодо відчуження рухомого та нерухомого майна від свого імені, на користь третіх осіб, а також вчиняти будь-які інші дії щодо звернення стягнення на майно, яке належить боржнику та перебуває в іпотеці чи заставі і за яким іпотекодержателем чи заставодержателем являється Акціонерне товариство «Місто Банк».

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Положеннями ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства не визначено порядок розгляду клопотання сторін або учасників справи про банкрутство щодо заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі № 914/2404/19 з урахуванням положень ч. 1 ст. 2, ст. 40 КУПБ та приписів ч. 1 ст. 140 ГПК України, дійшла висновку про те, що при розгляді клопотання щодо забезпечення вимог кредиторів не обов`язково господарському суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, здійснювати виклик сторін у справі про банкрутство, в тому числі і кредиторів з вимогами, які забезпечені майном боржника (заставні кредитори).

Розглянувши клопотання заявника про забезпечення вимог кредиторів, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості поданого клопотання зважаючи на наступне.

Згідно частини 1 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна зобов`язаний вживати заходів для захисту майна боржника; проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника та становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Статтею 40 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

У процедурі розпорядження майном за клопотанням розпорядника майна, сторін або інших учасників справи про банкрутство, що містить підтверджені відомості про перешкоджання керівником або органом управління боржника виконанню повноважень розпорядника майна, невжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, а також про вчинення ними дій, що порушують права та законні інтереси боржника або кредиторів, господарський суд має право припинити повноваження керівника або органу управління боржника та покласти виконання його обов`язків на розпорядника майна.

Про припинення повноважень керівника або органу управління боржника та покладання його обов`язків на розпорядника майна господарський суд виносить ухвалу.

З дня постановлення господарським судом ухвали про припинення повноважень керівника або органу управління боржника відповідні посадові особи боржника, повноваження яких припинені ухвалою господарського суду, зобов`язані протягом трьох днів передати розпоряднику майна, а розпорядник майна - прийняти бухгалтерську та іншу документацію боржника, його печатки і штампи, матеріальні та інші цінності.

Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі.

В силу статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України право здійснення забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 Господарського процесуального кодексу України, як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

Системний аналіз зазначених норм ГПК України та Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє зробити висновок про те, що Кодексом, як спеціальним законом, визначено особливі різновиди заходів на забезпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі та надано право їх застосування як за клопотанням кредитора, так за ініціативою суду. Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 ГПК України.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 13.02.2020 у справі № 50/790-43/173.

Господарський суд, який розглядає справу про банкрутство, не позбавлений процесуального права за власної ініціативи вжити заходів забезпечення у справі про банкрутство шляхом накладення арешту, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, а також керуючись принципами законності, диспозитивності та пропорційності в силу статей 2, 14, 15 ГПК України та з урахуванням інтересів кредиторів і боржника у справі про банкрутство.

Такі процесуальні дії господарського суду відповідають функції господарського суду, як учасника справи про банкрутство, щодо забезпечення справедливого балансу між кредиторами і боржником та контролю за правильністю і черговістю здійснення арбітражним керуючим дій у відповідній судовій процедурі банкрутства.

Наведеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 у справі № 911/1159/14.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 ГПК України як гарантії ефективності задоволення вимог позивача (заявника) за результатами розгляду спору по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладено в пункті 9.2.4. постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.08.2019 у справі №910/16586/18.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників справи про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників справи про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника), або пов`язаних із ним інших осіб, в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справу про банкрутство.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення із заявленими позивачем (кредитором) вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 911/3871/17.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає обґрунтованими доводи заявника щодо того, що вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів буде гарантувати збереження майна боржника та дотримання прав усіх кредиторів до моменту проведення підсумкового засідання на якому буде вирішено питання щодо переходу до іншої судової процедури.

Враховуючи викладене вище, оцінивши у сукупності описані вище фактичні обставини справи, приймаючи до уваги наведені положення законодавства, суд вважає обґрунтованим подане клопотання та погоджується з правовою позицією заявника про те, що вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у визначений ним спосіб жодним чином не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а також перешкоджання завдання шкоди кредиторам.

Керуючись ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврогазтрейд-Експо" про забезпечення вимог кредиторів у справі № 910/3105/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Плюс Груп" задовольнити.

2. Накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Терра Плюс Груп» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 6; ідентифікаційний код 38268645), в тому числі, але не виключено на майно яке знаходиться в заставі чи іпотеці, в тому числі, але не виключно в іпотеці чи заставі у Акціонерного товариства «Місто Банк» (65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 11;ідентифікаційний код 20966466).

3. Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (в тому числі, але не виключно реєстрацію права власності, зміну відомостей про власника майна), державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав; на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, яке знаходиться у власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра Плюс Груп» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 6; ідентифікаційний код 38268645).

4. Заборонити Акціонерному товариству «Місто Банк» (65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 11; ідентифікаційний код 20966466) вчиняти будь-які дії, щодо набуття у власність рухомого та нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Терра Плюс Груп» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 6; ідентифікаційний код 38268645), що знаходиться в заставі та/або іпотеці і за яким іпотекодержателем чи заставодержателем є Акціонерне товариство «Місто Банк», а також вчиняти дії щодо відчуження рухомого та нерухомого майна від свого імені, на користь третіх осіб, а також вчиняти будь-які інші дії щодо звернення стягнення на майно, яке належить боржнику та перебуває в іпотеці чи заставі і за яким іпотекодержателем чи заставодержателем являється Акціонерне товариство «Місто Банк».

5. Дана ухвала набирає законної сили з 04.08.2021, підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому чинним законодавством України для виконання судових рішень, та може бути пред`явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 04.08.2024.

6. Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврогазтрейд-Експо" (69120, м. Запоріжжя, вул. Донецьке шосе, 2-А; ідентифікаційний номер 37140119).

7. Боржником за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Терра Плюс Груп» (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 6; ідентифікаційний код 38268645).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

СуддяП.П. Чеберяк