ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2122/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізична особа-підприємець Кулик Віталій Володимирович
до Фізична особа-підприємець Саілян Валіда Генріхівна
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Кулик Віталій Володимирович звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Саілян Валіда Генріхівна про стягнення 161300,00 грн. заборгованості з орендної плати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами, наданими сторонами.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив.

Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Від позивача повернулась ухвала про відкриття провадження у справі з відміткою пошти "адресат відсутній".

Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 04.06.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Інформації ж про іншу адресу позивача у суду немає.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 904/9904/17).

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

23.07.2019 року між Фізичною особою-підприємцем Кулик Віталієм Володимировичем (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Саілян Валідою Генріховною (відповідач) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивач передає у строкове платне користування приміщення першого поверху, з окремим входом та виходом, загальною площею 145,7 м.кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, а відповідач приймає у строкове платне користування зазначене приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.08.2019 року.

Строк дії договору суборенди складає 2 роки та 10 місяців з дня підписання акту приймання-передачі приміщення.

Згідно з п. 3.3 договору за користування приміщенням відповідач зобов`язався сплачувати щомісячно орендну плату в розмірі 70 000 гривень за один календарний місяць на підставі договору без виставлення додаткових розрахунків з боку Орендаря та відшкодовувати фактично понесені витрати на сплату комунальних послуг відповідно до показань приладів обліку, встановлених в приміщенні, починаючи з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення.

За п. 3.4 договору орендна плата сплачується суборендарем в національній валюті України (гривні) в безготівковому або готівковому порядку авансом, щомісячно не пізніше п`ятого числа кожного місяця.

На виконання умови вищезазначеного договору, сторонами було підписано акт прийому-передачі приміщення від 01.08.2019 року (а.с. 13).

Також в матеріалах справи наявні акти здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) за період з січня 2020 року по листопад 2020 року (включно).

Як зазначає позивач, у листопаді 2020 року відповідач в усній формі повідомив позивача про необхідність термінового виїзду закордон та просив прийняти приміщення.

30.11.2020 року сторонами було підписано акт прийом-передачі нежитлового приміщення (а.с. 14) за яким відповідачем було повернуто позивачу приміщення.

В свою чергу, як вказує позивач, відповідач не здійснив оплати оренди за два місяці у повному обсязі та за третій місяць частково у сумі 41300,0 грн., у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 161300,00 грн.

Враховуючи те, що відповідачем не було здійснено оплату за орендоване приміщення у повному обсязі, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, між сторонами виникли договірні відносини з оренди нежитлового приміщення.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено вище, в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.08.2019 року про передачу приміщення відповідачу та відповідний акт від 30.11.2020 року про повернення відповідачем приміщення.

Крім того, позивачем було надано акти здачі-приймання виконаних робіт від 31.01.2020 року, від 29.02.2020 року, від 31.03.2020 року, від 30.06.2020 року, від 31.07.2020 року від 31.08.2020 року від 30.11.2020 року, які підписані обома сторонами.

Також позивачем було надано частину актів, які підписані лише з боку позивача, а саме від 30.04.2020 року, від 31.05.2020 року, від 30.09.2019 року від 30.10.2019 року.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що зобов`язання суборендаря по сплаті орендної плати починається з дати підписання акту прийому передачі об`єкту оренди.

Тобто обов`язок відповідача зі сплати оренди виник з моменту підписання акту прийому передачі об`єкту оренди, а саме з 01.08.2019 року.

Акт про повернення об`єкта оренди позивачу було підписано 30.11.2020 року.

В матеріалах справи відсутні докази обґрунтованої відмови відповідача від підписання актів здачі-приймання виконаних робіт.

Таким чином, відповідач згідно умов договору, мав здійснювати оплату оренди протягом усього періоду користування приміщенням, а саме з 01.08.2019 року по 30.11.2020 року.

Проте докази повної оплати за період користування відповідачем приміщенням в матеріалах справи відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був обізнаний про розгляд даної справи, про що зокрема свідчить заява про ознайомлення з матеріалами справи, проте правом на подачу відзиву на позов не скористався та обґрунтованих заперечень проти позовних вимог з доказами в обгрунтування, останнім надано не було.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором суборенди від 23.07.2019 року у розмірі 161300,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в сумі 2419,50 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Саілян Валіда Генріхівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Кулик Віталія Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 161300,00 грн. орендної плати та 2419,50 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Фізична особа-підприємець Кулик Віталій Володимирович ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Відповідач - Фізична особа-підприємець Саілян Валіда Генріхівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "02" серпня 2021 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/2122/21