УХВАЛА

05.08.2021Справа № 910/12588/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши заяву Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про забезпечення позову у справі

За позовом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство»

до 1) Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності»,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Акціонерний судноплавний концерн «Бласко» - Чорноморське морське пароплавство»

про визнання недійсним рішення та зобов`я припинити порушення прав інтелектуальної власності

Представники: без виклику сторін.

ВСТАНОВИВ:

Державна судноплавна компанія «Чорноморське морське пароплавство» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (далі-відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Акціонерний судноплавний концерн «Бласко» - Чорноморське морське пароплавство» (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.07.2021 № 91796/ЗМ/21 про реєстрацію знака (форма Т-08) за заявкою m202011932 від 19.06.2020;

- зобов`язати припинити порушення прав інтелектуальної власності Держаної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на торгову марку, що підтверджується свідоцтвом України на знак для товарів і послуг від 20.07.2021, виданого на підставі поданої позивачем заявки m201821804 від 18.09.2018 шляхом заборони використання позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», однак на підставі заявки відповідача-2 № m202011932 від 19.06.2020 Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» прийнято рішення про реєстрація торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» для послуг 39 класу МКТП, тож, як зазначає позивач, заявлене до реєстрації відповідачем-2 позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» є тотожним торговельній марці позивача, відповідно його реєстрація та подальше використання може призвести до порушення прав інтелектуальної власності позивача.

Крім того, разом з позовною заявою Державною судноплавною компанію «Чорноморське морське пароплавство» подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій позивач просить суд до набрання законної сили рішенням суду у даній справі заборонити Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» здійснювати дії щодо:

- державної реєстрації торгової марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № m202011932 від 19.06.2020, поданої ОСОБА_1 на підставі рішення про реєстрацію знака від 23.07.2021 реєстраційний номер документа 91796/ЗМ/21;

- публікації відомостей про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за заявкою m202011932 від 19.06.2020, поданої ОСОБА_1 в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- внесення будь-яких відомостей про видачу свідоцтва на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № m202011932 від 19.06.2020, поданої ОСОБА_1 .

Заява обгрунтована тим, що позивачу стало відомо про те, що за результатами кваліфікаційної експертизи заявки відповідача-2 № m202011932 від 19.06.2020 Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» дійшло висновку про відповідність позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» для послуг 39 класу МКТП умовам надання правової охорони.

Крім того, позивач зазначає, що Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності» прийнято рішення від 23.07.2021 № 91796/ЗМ/21 про реєстрацію торговельної марки за заявкою № m202011932 для зазначених у заявці товарів і послуг.

Позивач вважає, що у випадку реєстрації торговельної марки «ІНФОРМАЦІЯ_1» за заявкою № m202011932 від 19.06.2020 будуть порушені його права інтелектуальної власності.

Таким чином, на думку позивача, незастосування такого заходу забезпечення позову, як заборона Укрпатенту здійснювати дії щодо публікації відомостей про видачу свідоцтва в офіційному бюлетені «Промислова власність», вносити будь-які відомості до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснювати державну реєстрацію свідоцтва на знак для товарів і послуг призведе до неможливості виконання рішення суду.

Розглянувши заяву Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд відзначає, що саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Так, у поданій заяві позивач посилається на рішення Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.07.2021 № 91796/ЗМ/21 про реєстрацію знака (форма Т-08) за заявкою m202011932 від 19.06.2020, яке є предметом позовних вимог та підставою подання вказаної заяви про забезпечення позову, однак таке рішення відсутнє в додатках до позовної заяви, тож суд не може його дослідити.

Тож, позивачем не надано належних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, як і не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення питання по справі про, зокрема скасування рішення Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 23.07.2021 № 91796/ЗМ/21 про реєстрацію знака (форма Т-08) за заявкою m202011932 від 19.06.2020, призведе до неможливості виконання прийнятого в майбутньому рішення.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів до забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів фактично є задоволенням заявлених позовних вимог і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

Дослідивши зміст заяви Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про забезпечення позову, суд зазначає, що у даному випадку обрані позивачем заходи забезпечення позову, є фактично тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, що також унеможливлює задоволення вказаної заяви та застосування таких заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд визнає подану заяву Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про вжиття заходів забезпечення позову такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-140 та ст. 234 Господарського процесуального кодексу України України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 05.08.2021.

Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Щербаков С.О.