ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року м.Харків Справа № 913/240/21

про стягнення 892462 грн 32 коп.
Секретар судового засідання Ведькало М.С.
У засіданні брали участь:
від позивача адвокат Коваленко С.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 6780/10 від 27.06.2018, довіреність № 14-341 від 22.12.2020;
від відповідача представник не прибув.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством "Рубіжнетеплокомуненерго" зобов`язань за договором №6184/1920-КП-20 01.10.2019 щодо повної та своєчасної оплати грошових коштів за поставлений природний газ.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.05.2021 о 14 год. 40 хв.
У судовому засіданні 26.05.2021 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 10.06.2021 о 14 год. 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 10.06.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.07.2021 об 11 год 30 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
У судовому засіданні 02.07.2021 постановлено ухвалу про оголошення перерви з розгляду справи по суті на 20.07.2021 о 14 год 30 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
24.05.2020 на адресу Господарського суду Луганської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №409 від 21.05.2021, в якому останній визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, та зазначив, що не мав можливості добровільно виконувати зобов`язання за договором, у зв`язку з тим, що державним виконавцем в рамках виконавчих проваджень №61235480 та №61286313 постановами від 14.02.2020 та 20.02.2020, відповідно, був накладений арешт на розрахункові рахунки підприємства, що унеможливлює проведення розрахунків за вказаним договором, оскільки усі кошти, які поступають на рахунки підприємства, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та Рубіжанським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) примусово направляються на погашення боргу за відповідними рішеннями суду.
Крім того, відповідач з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18, просить зменшити розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.
01.06.2021 на адресу Господарського суду Луганської області від позивача надійшла відповідь на відзив №39/5-3899-21 від 26.05.2021, в якій позивач зазначає, що з огляду на приписи п. 6.2 договору відповідач не був обмежений в здійсненні розрахунків з позивачем лише рахунками зі спеціальним режимом використання, а тому мав передбачену договором можливість сплатити заборгованість своїми коштами, тим самим впливати на стан розрахунку. Відповідач не був обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема шляхом перенесення оплати, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо.
Проти клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат позивач заперечив, у зв`язку з тим, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Також позивач у відповіді на відзив стосовно зменшення 3% річних та інфляційних втрат посилається на позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 05.06.2020 у справі №922/3578/18.
08.06.2021 на адресу Господарського суду Луганської області від відповідача надійшли заперечення №444 від 03.06.2021, в яких відповідачем зазначено про критичний фінансовий стан та неможливість здійснення розрахунків з позивачем у з в`язку з накладенням арешту державним виконавцем в межах виконавчих проваджень №61235480 та №61286313.
В той же час, в обґрунтування можливості зменшення розміру 3% річних та інфляційних нарахувань, відповідачем зазначено, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 по справі №902/417/18 зазначено, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Враховуючи викладене, з урахування конкретних обставин справи суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області, -
01.10.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як постачальником, та Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством "Рубіжнетеплокомуненерго", як споживачем, був укладений договір постачання природного газу №6184/1920-КП-20, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах договору.
Умовами договору сторони погодили, що газ який продається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п.1.2.); постачальник передає споживачу у жовтня 2019- квітні 2020 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 143,0 тис.куб.м, в тому числі по місяцях: жовтень 2019 0 тис. куб. м, листопад 2019 12,0 тис. куб. м, грудень 2019 15,0 тис. куб. м, січень 2020 40,0 тис. куб. м, лютий 2020 30,0 тис. куб. м, березень 2020 42,0 тис. куб. м, квітень 2020 4,0 тис. куб. м (п. 2.1.); постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі (п.3.1.); приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді постачання, оформлюється актом приймання передачі. Споживач в акті приймання передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період, коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в актів приймання передачі. В акті приймання передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (п.3.8.); постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п.3.10.).
Ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за договором, встановлюються відповідно до вимог Положення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №293 від 03.04.2019 та інших нормативно правових актів і визначається в прейскуранті на природний газ із ресурсів АТ "НАК" "Нафтогаз України" під час виконання компанією обов`язків постачати природний газ споживачу, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на компанію відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу". Прейскурант розміщується на офіційному веб сайті постачальника. До ціни додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності). У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за договором з дати набрання чинності відповідних змін (п.4.1.); ціна за 1000 куб.м природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту (п. 4.2.); оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.5.1.); за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п.7.1.); строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п.9.3.); договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11).
22.10.2019 між сторонами була укладена додаткова угода №1, якою доповнено п.4.2. підпунктом 4.2.1 в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.10.2019 по 31.10.2019 (включно) складає 4272,7604 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5127,3125 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №2001 від 21.12.2018 157,19 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.10.2019 по 31.10.2019 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4429,9504 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 5315,9405 грн за 1000 куб.м."
12.11.2019 між сторонами була укладена додаткова угода №2, якою внесено зміни до п.4.2 договору в частині зміни обсягів та періоду постачання газу, доповнено п. 4.2.2 та викладено його в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.11.2019 по 30.11.2019 (включно) складає 4899,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5878,80 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №2001 від 21.12.2018 157,19 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.11.2019 по 30.11.2019 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5056,19 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 6067,43 грн за 1000 куб.м."
09.12.2019 між сторонами була укладена додаткова угода №3, якою внесено зміни до п.4.2 договору в частині зміни обсягів та періоду постачання газу, доповнено п. 4.2.3 та викладено його в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.12.2019 по 31.12.2019 (включно) складає 4276,6958 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5132,035 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №2001 від 21.12.2018 157,19 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.12.2019 по 31.12.2019 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4433,8858 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 5320,663 грн за 1000 куб.м."
20.12.2019 між сторонами була укладена додаткова угода №4, якою внесено зміни до п.4.2 договору в частині зміни обсягів та періоду постачання газу, доповнено п. 4.2.4 та викладено його в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) складає 5500,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 6600,00 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №2001 від 21.12.2018 157,19 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 188,63 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5657,19 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 6788,63 грн за 1000 куб.м."
Виключено з умов п.4.1. слова "з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України №293 від 03.04.2019 (із змінами)".
28.01.2020 між сторонами була укладена додаткова угода №5, якою внесено зміни до п.4.1. та п.4.2 договору в частині зміни обсягів та періоду постачання газу, та викладено їх в наступній редакції: " Ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за договором, встановлюються відповідно до вимог Положення з урахуванням змін, внесених постановою КМУ №17 від 24.01.2020 та інших нормативно правових актів і визначається в прейскуранті на природний газ із ресурсів АТ "НАК" "Нафтогаз України" під час виконання компанією обов`язків постачати природний газ споживача, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на компанію відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу". Прейскурант розміщується на офіційному веб сайті постачальника. До ціни додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності). У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) складає 4650,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5580,00 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №3013 від 24.12.2019 124,16 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4774,16 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 5728,99 грн за 1000 куб.м."
Викладено з 01.01.2020 п.7.2. договору в наступній редакції: У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".
24.02.2020 між сторонами була укладена додаткова угода №6, якою внесено зміни до п.4.2 договору в частині зміни обсягів та періоду постачання газу, та викладено його з 01.02.2020 в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.02.2020 по 29.02.2020 (включно) складає 3948,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 4737,60 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №3013 від 24.12.2019 124,16 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.02.2020 по 29.02.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4072,16 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4886,59 грн за 1000 куб.м."
23.03.2020 між сторонами була укладена додаткова угода №7, якою внесено зміни до п.4.2 договору в частині зміни обсягів та періоду постачання газу, та викладено його з 01.03.2020 в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.03.2020 по 31.03.2020 (включно) складає 3396,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 4075,20 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №3013 від 24.12.2019 124,16 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.03.2020 по 31.03.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 3520,16 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 4224,19 грн за 1000 куб.м."
Додатковою угодою №8 від 23.04.2020 сторони вирішили призупинити дію п.п. 3.3, 3.4 "Порядок та умови передачі природного газу" та абзацу другого підпункту 1 пункту 6.3 розділу 6 "Права та обов`язки сторін" договору на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2".
Відповідно до вимог підпункту 13 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARA-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) постачальник на період дії карантину здійснює постачання природного газу споживачу та включає споживача в реєстр споживачів компанії на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи незалежно від стану виконання умов щодо розрахунків, передбачених пунктом 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018.
Цією ж додатковою угодою №8 від 23.04.2020 сторони внесли зміни до п.4.2 договору в частині зміни обсягів та періоду постачання газу, та виклали його з 01.04.2020 в наступній редакції: "Ціна за 1000 куб.м природного газу з 01.04.2020 по 30.04.2020 (включно) складає 2897,00 грн, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 3476,40 грн. До ціни за природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП №3013 від 24.12.2019 124,16 грн за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім то ПДВ 20%, усього з ПДВ 148,99 грн за 1000 куб.м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.04.2020 по 30.04.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 3021,16 грн за 1000 куб.м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 3625,39 грн за 1000 куб.м."
У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобов`язань утворилась заборгованість за договором в сумі 809092 грн 85 коп.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно з ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Згідно з ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Згідно з ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що позивачем, як постачальником, на виконання умов договору постачання природного газу №6184/1920-КП-20 від 01.10.2019, було поставлено відповідачу за період жовтень 2019 березень 2020, а останнім прийнято природний газ на загальну суму 809092 грн 85 коп., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, які підписані представниками сторін, а також скріплені печатками юридичних осіб, без жодних зауважень та заперечень.
Відповідачем зобов`язання за договором щодо оплати за поставлений газ, у порядку та строки встановлені договором не виконані, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором в розмірі 809092 грн 85 коп.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач документально обґрунтував передачу природного газу, а також факт несвоєчасної оплати відповідачем отриманого природного газу за зобов`язаннями за період жовтень 2019 березень 2020.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу за договором постачання природного газу №6184/1920-КП-20 від 01.10.2019 в сумі 809092 грн 85 коп. є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи зі змісту ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові обов`язки, в тому числі встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України.
За положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Виходячи зі змісту зазначених норм закону, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.
Згідно зі статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.
Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.
Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву посилаючись на своє на скрутне фінансове становище та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 № 902/417/18, просив суд зменшити розмір нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.
Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Із положень статей 230, 233 Господарського кодексу України та статей 549, 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №910/3692/18, 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.
Суд не погоджується з доводами відповідача про наявність підстав для зменшення належних до стягнення сум 3 відсотків річних з урахуванням правової позиції Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, виходячи з нижчевикладеного.
Велика Палата у справі №902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспіврозмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.
Отже, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості, визнала за можливе зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Нарахована у справі №902/417/18 сума річних була більшою за суму основного боргу, в той час як у справі №913/240/21 річні нараховані на рівні 3%, тобто в розмірі, визначеному у ст. 625 ЦК України.
Отже, обставини справи, які мають юридичне значення для зменшення загального розміру відсотків річних у справі №902/417/18 є відмінними від обставин справи, яка розглядається, а тому, правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18 не може бути врахований під час вирішення даної справи.
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру 3% річних, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відповідача в частині зменшення розміру 3% річних слід відмовити.
Щодо клопотання відповідача в частині зменшення розміру інфляційних нарахувань господарським судом зазначено наступне.
Приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, встановлено, що інфляційні нарахування мають компенсаційний а не штрафний характер та за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, тобто гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.
За таких обставини, враховуючи, що інфляційні нарахування, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, тоді як ст.ст. 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України передбачена можливість зменшення виключно штрафних санкцій, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо можливості зменшення інфляційних нарахувань.
При цьому, посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18 щодо можливості зменшення розміру інфляційних нарахувань, господарським судом не приймаються, оскільки в зазначеній постанові жодним чином не йшлося про можливість зменшення на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України розміру інфляційних нарахувань, оскільки не були предметом розгляду.
За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру інфляційних нарахувань, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відповідача в частині зменшення розміру інфляційних нарахувань слід відмовити.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов задовольнити повністю.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.08.2021.
Суддя С.В. Масловський