ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 року м.Дніпро Справа № 912/1173/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

при секретарі судового засідання: Абадей М.О.

учасники справи:

від позивача: Боруш А.О., ордер серія ВА №1014336 від 26.04.2021 р., адвокат;

інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Антонова Петра Івановича на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 20.04.2021, постановлену суддею Коваленко Н.М., м. Кропивницький, повний текст якої підписаний 20.04.2021, у справі №912/1173/21

за позовом Селянського (фермерського) господарства Антонова Петра Івановича, смт. Добровеличківка Кіровоградської області,

до відповідачів: 1. Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, м. Кропивницький,

2. Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, смт. Добровеличківка Кіровоградської області,

3. ОСОБА_1 , смт. Добровеличківка Кіровоградської області,

4. ОСОБА_2 , смт. Добровеличківка Кіровоградської області,

5. ОСОБА_3 , смт. Добровеличківка Кіровоградської області,

6. ОСОБА_4 , с. Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області,

7. ОСОБА_5 , с. Межирічка Голованівського району Кіровоградської області,

8. ОСОБА_6 , смт. Добровеличківка Кіровоградської області,

9. ОСОБА_7 , с. Василівка Добровеличківського району Кіровоградської області,

10. Приватного підприємства "Лекс-Інфо", смт. Добровеличківка Кіровоградської області

про визнання права постійного користування, визнання недійсним розпорядження, визнання недійсними договорів оренди, скасування записів про державну реєстрацію речового права

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 20.04.2021 у справі №912/1173/21 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства Антонова Петра Івановича до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ПП "Лекс-Інфо" про визнання права постійного користування, визнання недійсним розпорядження, визнання недійсними договорів оренди, скасування записів про державну реєстрацію речового права.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Селянське (фермерське) господарство Антонова Петра Івановича, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, нез`ясування обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до Господарського суду Кіровоградської області для продовження розгляду.

При цьому, скаржник в апеляційній посилається на те, що оскільки позовні вимоги ґрунтуються на запереченні права члена фермерського господарства на виділення йому у власність частини земельної ділянки, що була у користуванні фермерського господарства, цей спір має всі ознаки корпоративного, який відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду.

Оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з органами державної влади та місцевого самоврядування, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель господарства, оскільки господарство є користувачем цієї ділянки з моменту державної реєстрації як юридичної особи.

Спірна земельна ділянка із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності у формі фермерського господарства, як земельної ділянки, наданої господарству в користування.

Спір у даній справі безпосередньо пов`язаний саме із діяльністю фермерського господарства (ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство"). Разом з тим господарський суд не розібрався із дійсними підставами позову, не встановив дійсну правову природу та суть спору, формально пославшись на розпорядження фізичними особами належними їм земельними ділянками.

Відповідачі відзивів на апеляційну скаргу не надали, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористалися, як не скористалися правом участі у судовому засіданні, передбаченим ст.42 ГПК України. Про час та місце судового засідання повідомлені судом апеляційної інстанції належним чином за адресою, що розміщена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 2 ст.120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Оскільки суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваної ухвали, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників Відповідачів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 (колегія суддів: Іванов О.Г. - головуючий, доповідач, Березкіна О.В.. Антонік С.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства Антонова Петра Івановича на ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 20.04.2021 у справі № 912/1173/21; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначене на 14.06.2021.

В судовому засіданні 14.06.2021 оголошено перерву до 27.07.2021.

26.07.2021 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №912/1173/21 у зв`язку з відпустками суддів Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021, справу №912/1173/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Чус О.В., якою справу прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 27.07.2021 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення Позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Селянського (фермерського) господарства Антонова Петра Івановича до відповідачів з вимогами:

1. Визнати за Селянським (фермерським) господарством "Антонова Петра Івановича" право на постійне користування земельною ділянкою загальною площею 50,00га для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Дружелюбівської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області і посвідчена Державним актом на право користування землею серії Б №050989, виданого на ім`я ОСОБА_8 , у тому числі на земельні ділянки: площею 2,9508га кадастровий номер :02:000:9050, площею 3,2861га кадастровий номер :02:000:9049, 6,0182га кадастровий номер :02:000:9055, площею 5,8872га кадастровий номер :02:000:9048, площею 5,8076га кадастровий номер :02:000:9047, площею 5,8048га кадастровий номер :02:000:9046, площею 5,8161га кадастровий номер :02:000:9045, площею 5,8265га кадастровий номер :02:000:9044, площею 5,8433га кадастровий номер :02:000:9043.

2. Визнати недійсним розпорядження Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 24.09.2007 №652-р "Про надання земельних ділянок у власність, затвердження акта визначення збитків, власників землі та землекористувачів, пов`язаних з їх вилученням".

3. Скасувати державну реєстрацію права власності:

- ОСОБА_1 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34142965 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 2,9508га кадастровий номер :02:000:9050, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14963321 від 11.11.2019;

- ОСОБА_1 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34143810 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 3,2861га кадастровий номер :02:000:9049, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14967119 від 11.11.2019;

- ОСОБА_2 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34140496 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 6,0182га кадастровий номер :02:000:9055, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14961067 від 11.11.2019;

- ОСОБА_3 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34148502 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 5,8872га кадастровий номер :02:000:9048, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14983996 від 11.11.2019;

- ОСОБА_4 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34146702 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 5,8076га кадастровий номер :02:000:9047, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14982876 від 11.11.2019;

- ОСОБА_5 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34145663 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 5,8048га кадастровий номер :02:000:9046, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14975938 від 11.11.2019;

- ОСОБА_6 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34144548 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 5,8161га кадастровий номер :02:000:9045, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14974792 від 11.11.2019;

- ОСОБА_7 (номер запису про право власності/довірчої власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №34148952 від 11.11.2019) на земельну ділянку площею 5,8265га кадастровий номер :02:000:9044, проведену на підставі відомостей з ДЗК, серія та номер 14984900 від 11.11.2019.

4. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018. укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 2,9508га, кадастровий номер :02:000:9050 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 2,9508га, кадастровий номер :02:000:9050 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34143321 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

5. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 3,2861га, кадастровий номер :02:000:9049 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 3,2861га, кадастровий номер :02:000:9049 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34143993 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

6. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018, укладений між ОСОБА_2 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 6,0182га, кадастровий номер :02:000:9055 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 6,0182га, кадастровий номер :02:000:9055 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34140958 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_2 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

7. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018, укладений між ОСОБА_3 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 5,8872га, кадастровий номер :02:000:9048 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 5,8872га, кадастровий номер :02:000:9048 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34148743 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_3 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

8. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018, укладений між ОСОБА_4 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 5,8076га, кадастровий номер :02:000:9047 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 5,8076га кадастровий номер :02:000:9047 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34147587 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_4 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

9. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018, укладений між ОСОБА_5 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 5,8048га, кадастровий номер :02:000:9046 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 5,8048га, кадастровий номер :02:000:9046 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34145839 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_5 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

10. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018, укладений між ОСОБА_6 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 5,8161га, кадастровий номер :02:000:9045 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 5,8161га, кадастровий номер :02:000:9045 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34145202 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_6 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

11. Визнати недійсним договір оренди землі від 25.05.2018, укладений між ОСОБА_7 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо", щодо земельної ділянки площею 5,8265га, кадастровий номер :02:000:9044 та скасувати державну реєстрацію права оренди Приватного підприємства "Лекс-Інфо" () на земельну ділянку площею 5,8265га, кадастровий номер :02:000:9044 (номер запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 34149100 від 11.11.2019), проведену на підставі договору оренди землі від 25.05.2018, укладеного між ОСОБА_7 та Приватним підприємством "Лекс-Інфо".

Стягнути з відповідачів солідарно на користь Селянського (фермерського) господарства "Антонова Петра Івановича" витрати по сплаті судового збору у сумі 40 860 грн.

В позовній заяві міститься обґрунтування підстав звернення до суду за захистом права позивача користування земельною ділянкою шляхом визнання такого права та усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою.

Оскільки позовні вимоги ґрунтуються на запереченні права члена фермерського господарства на виділення йому у власність частини земельної ділянки, що була у користуванні фермерського господарства, цей спір, на думку позивача, має всі ознаки корпоративного, який відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 20, п. 6 ч.1 ст.175 ГПК України та дійшов висновку, що спір у цій справі не можна вважати таким, що виник з корпоративних відносин, оскільки він не пов`язаний із діяльністю фермерського господарства та членством у ньому, а стосується, зокрема, дій відповідачів з розпорядження належних їм, в тому числі, на праві власності земельних ділянок, зокрема з укладенням оскаржуваних договорів, тощо.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За приписами частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Отже, ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, а також спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17 зроблено висновок, що справи, що виникають з корпоративних відносин, - це справи зі спорів між юридичними особами та їх учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасниками, які вибули, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи.

Предметом відповідних позовів можуть бути вимоги про визнання недійсними: актів органів управління юридичної особи; її установчих документів; правочинів, укладених юридичною особою, якщо позивач обґрунтує свої вимоги порушенням його корпоративних прав або інтересів, тощо. Виняток становлять трудові спори за участю юридичної особи.

З огляду на положення статті 84 ЦК України, частини п`ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 ГК України, Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про акціонерні товариства", статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України "Про фермерське господарство", статей 6,8, 19 та 21 Закону України "Про кооперацію" корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

Однак, вказана правова позиція місцевим судом проігнорована, жодних мотивів відступлення від цієї позиції суд не мотивував.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК У країни, господарські суди розглядають справи, зокрема, у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на запереченні права члена фермерського господарства на виділення йому у власність частини земельної ділянки, що була у користуванні фермерського господарства, цей спір має всі ознаки корпоративного, який відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 654/881/18.

Більш того, оскільки фермерські господарства є юридичними особами, їхні земельні спори з іншими юридичними особами, у тому числі з органами державної влади та місцевого самоврядування, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 348/992/16-ц (провадження № 14-5цс18).

Спірна земельна ділянка відноситься до земель господарства, оскільки господарство є користувачем цієї ділянки з моменту державної реєстрації як юридичної особи.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 348/992/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 606/2032/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 677/1865/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 272/1652/14-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 704/29/17-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 695/1275/17 та у справі № 483/1863/17, від 27 березня 2019 року у справі № 574/381/17-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 628/776/18).

Спірна земельна ділянка із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності у формі фермерського господарства, як земельної ділянки, наданої господарству в користування.

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Отже, спір у даній справі безпосередньо пов`язаний саме із діяльністю фермерського господарства (ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство").

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами заявника апеляційної скарги про те, що господарський суд не розібрався із дійсними підставами позову, не встановив дійсну правову природу та суть спору, формально пославшись на розпорядження фізичними особами належними їм земельними ділянками.

Спір у справі незалежно від суб`єктного складу на підставі пунктів 3 та 13 частини 1 статті 20 ГПК України належить до юрисдикції господарського суду, оскільки позивач обґрунтовує позовні вимоги порушенням права користування земельною ділянкою як господарства, а спір, пов`язаний із діяльністю фермерського господарства та членством у ньому, тобто виник з корпоративних відносин, а вимоги про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсними правочинів є похідними від основного спору.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 904/686/19.

Вищенаведеним спростовуються висновки господарського суду стосовно порушення правил юрисдикції.

Посилання господарського суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2020 у справі № 908/2606/18 є безпідставним, оскільки обставини у цій справі є абсолютно відмінними від обставин, вказаних у позовній заяві.

Так, у справі № 908/2606/18 відповідач вже маючи на праві власності земельну ділянку на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку увійшла до членів господарства, а тому вказана земельна ділянка рахувалася за господарством допоки остання була його членом (як земельні ділянка, що належить громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності). При цьому позовна вимога у цій справі про визнання недійсним правочину була єдиною.

У справі, що слухається, спір виник стосовно ділянок, які відповідачі отримали як раз за рахунок ділянки господарства, будучи членами цього господарства. Таке набуття права на земельну ділянки відповідачів безпосередньо залежало від набуття ними статусу члена у господарстві.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач повністю оспорює як правомірність набуття права власності відповідачів на земельні ділянки (як членів цього господарства), так і правомірність набуття членства цими особами.

Основним предметом позовної заяви - є усунення перешкод у користуванні майном господарства та оскарження набуття членами права на ділянки за рахунок ділянки господарства, як членами господарства, а тому основні вимоги позовної заяви мають розглядатися у господарському судочинстві. Інші ж вимоги позовної заяви є похідними від основного спору.

Однак, господарський суд формально акцентував увагу саме на похідних вимогах, не досліджуючи суті основного спору, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами.

У справі "Плахтєєв та Плахтєєва проти України" (заява №20347/03, рішення від 12.03.2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що у п.1 ст.6 Конвенції втілено «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження у суді за цивільним позовом (див. рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" від 21.02.1975, серія A,N 18, сс 17-18, пп. 35-36). Однак це право не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29.07.1998, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, c.1867, параграф 37).

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31- 32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі "Кантоні проти Франції" ("CANTONI V. FRANCE"), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі "Вєренцов проти України", заява № 20372/11).

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 cm. 6 Конвенції.

З огляду на існування юрисдикційного конфлікту, з метою забезпечення права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, ця справа має бути розглянута за правилами господарського судочинства, чим позивачу має бути забезпечено доступ до правосуддя.

Отже, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що спір не пов`язаний із діяльністю фермерського господарства та членством у ньому.

Тому позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з корпоративних відносин.

Таким чином, висновок господарського суду про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України не відповідає наведеним вище нормам матеріального та процесуального права.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, вважає необхідним скаргу задовольнити. Ухвалу суду від 20.04.2021 - скасувати, направивши справу до господарського суду на стадію вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського про відмову у відкритті провадження у справі, розподіл сум судового збору повинен здійснити суд першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 277, 280, 282-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства Антонова Петра Івановича - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Кіровоградської області від 20.04.2021 у справі № 912/1173/21 - скасувати.

Справу № 912/1173/21 направити до Господарського суду Кіровограської області на стадію вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Розподіл сум судового збору, сплаченого позивачем за розгляд Центральним апеляційним господарським судом апеляційної скарги Селянського (фермерського) господарства Антонова Петра Івановича на ухвалу суду від 20.04.2021 у справі № 912/1173/21, здійснити Господарському суду Кіровоградської області за результатами розгляду справи по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.08.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Чус