ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 серпня 2021 року Справа № 903/385/21

за позовом: Акціонерного товариства "РВС Банк", м.Київ

до відповідача: Підприємця Карпеця Михайла Миколайовича, м.Луцьк

про стягнення 24 110 грн. 48 коп.

Суддя Кравчук А. М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

31.05.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "РВС Банк" від 20.05.2021 до підприємця Карпеця Михайла Миколайовича про стягнення 24 110 грн. 48 коп., з яких: 21 399 грн. 71 коп. основного боргу, 856 грн. 08 коп. пені, 348 грн. 68 коп. 3% річних, 1 506 грн. 01 коп. інфляційних втрат та судових витрат по справі.

Справу просить розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору оренди нерухомого майна від 01.09.2015 зобов`язань по оплаті орендних та комунальних платежів.

Ухвалою суду від 01.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду; позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу, відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу. Зазначено, що у разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Ч. 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача ФОП Карпеця Михайла Миколайовича є АДРЕСА_1 (а.с. 80).

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 01.06.2021 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача.

Однак, судова повістка повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 роз`яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі, а саме - 04.06.2021 (а.с.81).

Строк для подачі відзиву по 22.06.2021.

Судом не встановлено об`єктивно непереборних причин, які унеможливлювали отримання поштової кореспонденції за місцем реєстрації відповідача, або неможливості ознайомлення з рішенням суду через мережу Інтернет у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відзив відповідача, заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на адресу суду не надходили.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи відсутність відзиву, закінчення строку на його подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки, призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

01.09.2015 року між позивачем та відповідачем укладений договір оренди нерухомого майна (далі - договір, а. с. 8-14).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору оренди нерухомого майна від 01.09.2015.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ст. 283 ГК України).

Відповідно до умов договору орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а саме - в оренду, частину нежилого приміщення, площею 91 кв.м., в тому числі складські приміщення 70 кв.м., площі загального користування 21 кв. м. Майно знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Віскозна,17-А. Орендар зобовязується прийняти від орендодавця приміщення у строкове платне користування, а саме - в оренду, і сплачувати орендодавцеві плату за оренду приміщення в порядку і розмірі, визначених цим договором (п. 1.1). Пунктом 3.1 договору визначено, що приміщення повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 2 (двох) календарних днів після набрання чинності цим договором оренди. Згідно з п. 3.2 договору прийом-передача приміщення здійснюється уповноваженими представниками сторін з обов`язковим підписанням сторонами акту прийому-передачі приміщення не пізніше строку, зазначеного в п.3.1 договору. Приміщення вважається переданим в оренду з дня підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення (п.3.3 договору). Строк оренди приміщення розпочинається з дати передачі орендарю приміщення (що оформляється відповідним актом прийому-передачі) та закінчується 31.12.2015 включно (4.1). За оренду приміщення орендар вносить орендну плату в національній валюті України в розмірі, встановленому цим договором на підставі встановлених орендодавцем рахунків (п. 5.1). Розмір щомісячної орендної плати за цим договором становить 1 820 грн. 00 коп. Індексація орендної плати не здійснюється ( п.5.2 договору). Внесення орендної плати здійснюється не пізніше 10 числа поточного місяця шляхом переказу грошових коштів у відповідній сумі на рахунок орендодавця, вказаний ним в рахунку на оплату (п. 5.3). Вартість комунальних послуг не входить до складу орендної плати. Відшкодування орендодавцю витрат, пов`язаних з оплатою водопостачання, вивозу побутових відходів здійснюється окремо (додатково) за фактом їх споживання на підставі відповідних рахунків орендодавця. Такі розрахунки мають бути здійсненні щомісячно протягом 5 банківських днів з моменту отримання орендарем відповідних документів (рахунків) на оплату (п. 5.5). Орендна плата нараховується та сплачується орендарем до моменту фактичного повернення приміщення орендодавцю. Факт повернення підтверджується підписаними сторонами актом приймання-передачі (повернення) приміщення орендарем (п. 5.10). У разі прострочення внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі 1 % від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення (п. 8.2). Повернення орендодавцю приміщення повинне бути здійснене орендарем протягом 10-ти календарних днів з моменту закінчення строку оренди або з моменту дострокового припинення дії цього договору (п. 10.1). Приміщення вважається фактично переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення) приміщення (п. 10.4). Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту, вказаного в п. 13.1 цього договору (п. 13.2). Строк дії договору починає перебіг у момент, визначений у п. 13.2 договору та діє до 31.12.2015 (п. 13.3).

Договір не був предметом судового розгляду, докази про його розірвання чи зміну умов в матеріалах справи відсутні.

01.09.2015 сторони підписали акт приймання-передачі нежилого приміщення, без будь яких зауважень, чим підтвердили факт передачі приміщення в оренду (а.с.15).

30.11.2019 між сторонами укладено додаткову угоду № 7 до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2015, якою внесли зміни щодо строку оренди (до 31.12.2020 включно) та орендної плати (11 333 грн. 00 коп.) (а.с.16).

01.06.2020 сторони уклали додаткову угоду № 8 до договору оренди нерухомого майна від 01.09.2015, якою у зв`язку зі зменшенням площі вирішили змінити п. 5.2 договору та викласти його в такій редакції: «Розмір щомісячної орендної плати за цим договором становить 6 370 грн. 00 коп. в т.ч. ПДВ - 1 061 грн. 67 коп. Індексація орендної плати не здійснюється». (а.с.17-18).

На виконання умов договору позивач направив відповідачу рахунки-фактури та акти надання послуг на оплату, що підтверджується накладною Укрпошти № 068 від 14.04.2021 та описом (а.с.37-64).

З метою досудового врегулювання спору позивачем 30.03.2021 надіслано відповідачу вимогу № 492/21-ПТ сплатити заборгованість, яка залишена відповідачем без задоволення (а.с.65-70).

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача 24 110 грн. 48 коп., з яких: 20 517 грн. 00 коп. орендної плати, 882 грн. 71 коп. комунальних платежів, 856 грн. 08 коп. пені, 348 грн. 68 коп. 3% річних, 1 506 грн. 01 коп. інфляційних втрат.

Нормативно-правові акти, використані при вирішенні спору.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідач свої зобов`язання по оплаті орендних платежів не виконав, у зв`язку з чим заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 01.09.2015 року складає 20 517 грн. 00 коп., підтверджена відомістю інвентаризації по рахунках дебіторської заборгованості (по контрагентам), випискою по особовому рахунку за період з 01.01.2020 по 17.05.2021 (а.с. 19-29) та підлягає до стягнення, оскільки згідно ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Заявлені позивачем 882 грн. 71 коп. відшкодування витрат за спожиту електроенергію не підлягають до стягнення, оскільки не доведені матеріалами справи. Позивач посилається лише на рахунки та акти надання послуг без зазначення та підтвердження кількості, вартості спожитої електроенергії. Акти відповідачем не підписані.

Внаслідок порушення строків оплати оренди позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в сумі 856 грн 08 коп., 3 % річних в сумі 348 грн 68 коп., інфляційні в сумі 1 506 грн 01 коп.

Згідно п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 3 ст. 549 ЦКУ визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" встановив, що нараховані позивачем 856 грн 08 коп. пені підставні та підлягають стягненню з відповідача згідно п. 8.2 договору, ч. 6 ст. 232 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" встановив, що нараховані позивачем на суму орендних платежів 330 грн. 98 коп. 3 % річних та 1 442 грн. 29 коп. інфляційних втрат підставні та підлягають стягненню з відповідача в силу ст. 625 ЦК України.

У стягненні 17 грн. 70 коп. 3% річних, 63 грн. 72 коп. інфляційних втрат слід відмовити у зв`язку з відмовою у стягненні боргу за комунальні платежі.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 179 грн. 23 коп. відповідно до ст. 129 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємця Карпеця Михайла Миколайовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" (вул.Введенська,29/58, м.Київ, 04071, )

- 20 517 грн. 00 коп. орендної плати, 856 грн. 08 коп. пені, 330 грн. 98 коп. 3% річних, 1 442 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 2 179 грн. 23 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 25 325 грн. 58 коп. (двадцять п`ять тисяч триста двадцять п`ять грн. 58 коп.).

3. У позові на суму 964 грн. 13 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук