ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" серпня 2021 р. Справа № 924/524/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКІ ХІМІЧНІ ТЕХНОЛОГІЇ ЛТД", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "КОБУЛЕТУРІ-УКРАЇНА", с. Розсоша, Хмельницький р-н., Хмельницька обл.

про стягнення грошей

(за правилами спрощеного позовного провадження)

без повідомлення (виклику) сторін

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання договору поставки від 19.01.16 № 6 у розмірі 10 656, 80 грн., з яких: 9 688 грн. основний борг, 968, 80 грн. штраф.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказує на порушення відповідачем умов договору щодо строків оплати поставленого товару. Позивач же, поставивши обумовлений договором товар, виконав договір належним чином. Стягнення штрафу обумовлено наявністю відповідної умови договору про його застосування в разі прострочення оплати.

Належність повідомлення позивача про відкриття провадження у справі за його позовом підтверджується наявним у справі поштовим повідомленням про вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідач письмового відзиву на позов, як і будь-яких заяв чи клопотань не подав. Повідомляючи відповідача про відкриття провадження у справі йому направлено ухвалу про відкриття провадження у справі від 25.05.21 за двома адресами, одна з яких вказана у договорі, інша реєстраційна згідно витягу з ЄДРЮОФОПГФ. Дана кореспонденція повернута поштою з відмітками „адресат відсутній за вказаною адресою. Проте, суд виходить з того, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки одна із вищевказаних адрес відповідача є реєстраційною.

При цьому, суд прийняв до уваги положення ч. 7 ст. 120 ГПК України де вказано, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. При цьому, останньою відомою суду адресою відповідача є адреса, зазначена у витягу з ЄДРЮОФОПГФ.

Крім того, згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК, днем вручення судового рішення (за ст. 232 ГПК ухвала є одним з видів судового рішення) є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд, в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Матеріалами справи встановлено.

19.01.16 між ТОВ „Українські хімічні технології ЛТД (позивач/постачальник) та ТОВ „Кобулетурі-Україна (відповідач/покупець) укладено договір № 6, за яким постачальник зобов`язується передати технічні мийні засоби, дезінфікуючі засоби, товари побутової хімії в асортименті та інші матеріальні цінності (товар) у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар на умовах та в строки, передбачені цим договором.

Згідно п. 4.1. договору оплата за товар здійснюється покупцем у безготівковій формі на банківський рахунок постачальника в національній валюті України на підставі рахунку-фактури постачальника протягом 10 банківських днів з моменту передачі товару покупцю, що підтверджується видатковою накладною або товарно-транспортною накладною, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Згідно п. 6.3. договору у разі затримання покупцем оплати постачальнику за отриманий товар більш, ніж на 20 банківських днів покупець крім пені, передбаченої п. 6.2. договору, має також сплатити штраф в обсязі 10% від суми затриманої оплати.

Договір набуває сили з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.16, а в частині розрахунків та поставки своєчасно замовленого товару до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 9.1.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

31.01.17 між цими ж сторонами укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору, за якою сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем у безготівковій формі на банківський рахунок постачальника в національній валюті України на підставі рахунку-фактура постачальника протягом 30 календарних днів з моменту передачі товару покупцю, що підтверджується видатковою накладною або товарно-транспортною накладною, підписаними уповноваженими представниками сторін.

Додаткова угода підписана обома сторонами та скріплена їх печатками.

У справу додана видаткова накладна від 26.07.17 № 3462 (постачальник позивач, покупець відповідач, підстава договір № 6 від 19.01.16) про передачу позивачем на користь відповідача товару на суму 9 888 грн. Проте, дана накладна засвідчена лише зі сторони позивача у графі „від постачальника (підпис і печатка позивача). Зі сторони відповідача у графі „отримав накладна не засвідчена.

Також, у справі наявний: рахунок позивача (постачальник позивач, покупець відповідач, підстава договір 19.01.16 № 6) від 26.07.17 № 3642 на оплату відповідачем 9 888 грн. та акт звірки розрахунків між сторонами, який, однак також засвідчений лише позивачем.

Разом з тим, до справи подано лист відповідача від 17.10.17, адресований позивачу, де відповідач вказує, що 19.01.16 між сторонами укладено договір № 6 на поставку миючих засобів. Відповідач просить пробачення за несвоєчасну оплату, але фінансове становище ТОВ „Кобулетурі-Україна скрутне, тому утворилася вимушена заборгованість в розмірі 9 687, 99 грн. Повне погашення заборгованості перед ТОВ „Українські хімічні технології ЛТД у повній сумі одним платежем не можливе, тому погашення заборгованості буде здійснюватись частинами. Відповідач гарантує, що борг буде погашено повністю.

27.12.17 позивач направив відповідачу претензію від 26.12.17 № 95/01-06 з вимогою у семиденний строк з дати отримання претензії перерахувати позивачу заборгованість за договором № 6 від 19.01.16. Доказ направлення претензії поштове повідомлення з штампом пошти та відмітками відправника позивач та отримувача відповідач.

06.04.21 позивач направив відповідачу претензію від 29.03.21 № 35/01-06 з вимогою оплатити борг за договором від 19.01.16 № 6 до 29.04.21. Докази направлення претензії: опис вкладення кореспонденції з штампом пошти та відміткою щодо направлення претензії; поштова накладна від 06.04.21 № 509 з відміткою відправника позивач, одержувача відповідача.

Дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку в сукупності, проаналізувавши вимоги діючого законодавства, яке регулює спірні відносини, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером є господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 Цивільного Кодексу У країни за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

Позивач зазначає, що на виконання укладеного між сторонами договору він передав відповідачу товар на суму 9 888 грн., на підтвердження чого подав видаткову накладну від 26.07.17 № 3462 на зазначену суму. Суд зазначає, що дана накладна сама по собі, враховуючи відсутність на останній підпису та печатки відповідача, не є самостійним доказом факту здійснення поставки товару. Однак, згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи зазначені норми ГПКУ, суд враховує наявність у справі листа відповідача від 17.10.17, де останній: по перше - визнає факт укладення договору від 19.01.16 № 6, а саме, зазначивши в листі, що 19.01.16 між сторонами укладено даний договір, по друге визнає факт його виконання позивачем (а отже факт поставки товару) та виникнення прострочення оплати зі сторони відповідача, зазначивши, що відповідач просить пробачення за несвоєчасну оплату у зв`язку з скрутним фінансовим становищем та гарантує повернення боргу. При цьому, лист підписаний відповідачем та скріплений його печаткою.

Отже, видаткова накладна у сукупності з вищевказаним листом є належними доказами здійснення поставки товару позивачем на користь відповідача у розмірі 9 687, 99 грн. (сума також вказана у листі).

Обов`язок оплати (остаточний розрахунок) за поставлений товар згідно п. 4.1. договору з урахуванням додаткової угоди (яка діяла на момент поставки) виникає у відповідача протягом 30 календарних днів з моменту передачі товару покупцю, тобто, з урахуванням дати поставки 26.08.17. Проте, як вбачається з матеріалів справи (вказано самим позивачем в позові) оплата станом на вищевказану дату та на час розгляду справи проведена частково на суму 200 грн., що підтверджується також інформацією із акту звірки, який приймається як розрахунок суми боргу. Докази оплати в повному обсязі, в зазначені у договорі строки та станом на час вирішення справи у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати пропущено (докази повної оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить (9 888 грн. вартість поставленого товару мінус 200 грн.) 9 688 грн.

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі положення, штраф є договірним способом забезпечення зобов`язання, а тому наявність у договорі п. 6.3., що передбачає застосування штрафу (при підтвердженому факті прострочення більш ніж на 20 днів) є підставою для задоволення позову, в частині стягнення останнього. Розмір підтверджується розрахунком (9 688 грн. сума боргу х 10% = 968, 80 грн.).

Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Судові витрати, в частині судового збору покладаються на відповідача. Витрати в частині 500 грн. поштових витрат, конвертів, послуг Укрпошти, вартості паперу, послуг друку відшкодуванню не підлягають, оскільки позивач не надав жодних доказів їх понесення. При цьому, згідно ст. 123 ГПКУ судові витрати складаються з судового збору (докази оплати яких подано) та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 2 ст. 128 ГПК розмір витрат, пов`язаних з вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Таких доказів позивачем не надано.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 248, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Кобулетурі Україна (31362, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Розсоша, Автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка (км 38+500+39+800), ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Українські хімічні технології ЛТД (02092, м. Київ, вул. Довбуша, 37, ) 9 688 грн. (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят вісім грн. 00 коп.) основного боргу, 968, 80 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім грн. 80 коп.) штрафу та 2 270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ст. 256 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК).

Повний текст рішення складено 10.08.21.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 4 прим.:

1- до справи

2- позивачу (02092, м. Київ, вул. Довбуша, 37)

3, 4 - відповідачу (31362, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., с. Розсоша, автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка (КМ 38+500-39+800); 29000, м. Хмельницький, вул. Гарнізонна, 24, кв. 10)

Всім рекомендованим з повідомленням