ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1449/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа», Київська область, м. Вишгород

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій

за участю представників:

від позивача Д.В.Пясецький

від відповідача А.О.Пироженко

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою №39/5-3420-21 від 06.05.2021 року (вх. №1442/21 від 18.05.2021 року) до Вишгородського комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу №5067/1920-КП-17 від 20.09.2019 року у сумі 1661233,28 грн., з яких 1450358,71 грн. основного боргу, 33852,70 грн. пені, 48291,88 грн. 3% річних та 128729,99 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором постачання природного газу №5067/1920-КП-17 від 20.09.2019 року в частині своєчасної оплати отриманого у 2017, 2018 роках природного газу на суму 5515623,09 грн. Враховуючи несвоєчасну оплату отриманого у 2019, 2020 роках природного газу, позивачем, з посиланням на п. 7.2 Договору, нараховано відповідачу 33852,70 грн. пені та, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховано 48291,88 грн. 3% річних та 128729,99 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/1449/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 29.06.2021 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №1440/08 від 03.06.2021 (вх. №14496/21 від 10.06.2021), в якому відповідач позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнає та просить суд зменшити розмір пені на 98%.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №39/5-4308/21 від 14.06.2021 (вх. №14730/21 від 15.06.2021).

До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив №1486/08 від 17.06.2021 (вх. №15395/21 від 24.06.2021).

Сторони у судовому засіданні 29.06.2021 року не заперечували проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/1449/21 та призначено розгляд справи по суті на 27.07.2021 року.

До суду від відповідача надійшли письмові пояснення №1538/08 від 14.07.2021 року (вх. №17580/21 від 22.07.2021 року).

До суду від позивача надійшли письмові пояснення №39/5-5190-21 від 26.07.2021 року (вх. №17826/21 від 27.07.2021 року).

Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2021 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 27.07.2021 року позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнав та просив суд зменшити розмір пені до 98%.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 27.07.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») (за договором постачальник) та Вишгородським районним комунальним підприємством «Вишгородтепломережа» (за договором споживач) 20.09.2019 року укладено Договір постачання природного газу №5067/1920-КП-17 з подальшими змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 31.10.2019 року, №2 від 12.11.2019 року, №3 від 09.12.2019 року, №4 від 28.12.2019 року, №5 від 28.01.2020 року, №6 від 24.02.2020 року, №7 від 23.03.2020 року, №8 від 23.04.2020 року (далі - Договір).

В подальшому, до Договору постачання природного газу №5067/1920-КП-17 вносились відповідні зміни додатковими угодами №1 від 31.10.2019 року, №2 від 12.11.2019 року, №3 від 09.12.2019 року, №4 від 28.12.2019 року, №5 від 28.01.2020 року, №6 від 24.02.2020 року, №7 від 23.03.2020 року, №8 від 23.04.2020 року.

Відповідно до п. п. 1.1.,1.2 Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями. За цим Договором може бути поставлений природний газ (за кодом УКТ ЗЕД ) власного видобутку (природний газ видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України (п. 1.3. Договору).

Згідно п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу у жовтні 2019 квітні 2020 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у кількості 415,0 тис.куб.метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 15,0; листопад 70,0; грудень 80,0; січень 90,0; лютий 80,0; березень 70,0; квітень 10,0.

Відповідно до п. 3.1. Договору, постачальник передає споживачеві у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом УКТ ЗЕД , ввезений на митну територію України АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Згідно п.п. 3.8, 3.9 Договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом: підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного у розрахунковому періоді природного газу згідно з цим Договором і з урахування п. 3.8 цього Договору, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта (п. 3.10 Договору).

Ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) за порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим Договором, встановлюється відповідно до вимог Положення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 року №293 (із змінами) та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» під час виконання Компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу». Прейскурант розмішується на офіційному всб-сайті постачальника. До ціни на природний газ додасться тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності). У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства та/або тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи, вони є обов`язковими для сторін за Договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб.м природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту (п.п. 4.1, 4.2. Договору).

Пунктами 5.1, 5.3. Договору встановлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового місяця. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за природний газ здійснюється таким чином: 1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання; в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розраховуватись за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього Договору (п.п. 5.1, 5.3 Договору).

Згідно п.п. 7.1, 7.2 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п.п. 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 11.1 Договору, Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 31.10.2018 року сторонами погоджено, зокрема, зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.10.2019 по 31.10.2019 складає 5127,3125 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.10.2019 по 31.10.2019 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 5315,9405 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №2 від 12.11.2019 року сторонами погоджено, зокрема, зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.11.2019 по 31.11.2019 складає 5878,80 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.11.2019 по 30.11.2019 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 6067,43 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №3 від 09.12.2019 року сторонами погоджено, зокрема, зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.12.2019 по 31.12.2019 складає 5132,035 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.12.2019 по 31.12.2019 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 5320,663 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №4 від 28.12.2019 року сторонами погоджено викласти п. 4.1 Договору в новій редакції; погоджено зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.01.2020 по 30.04.2020 складає 6600,00 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 30.04.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 6788,63 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №5 від 28.01.2020 року сторонами погоджено викласти п. 4.1 Договору в новій редакції; погоджено зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.01.2020 по 31.01.2020 складає 5580,00 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 31.01.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 5728,99 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №6 від 28.01.2020 погоджено, зокрема, зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.02.2020 по 29.02.2020 складає 4737,60 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.02.2020 по 29.02.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 4886,59 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №7 від 23.03.2020 року погоджено, зокрема, зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.03.2020 по 31.03.2020 складає 4075,20 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.03.2020 по 31.03.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 4224,19 грн. з ПДВ.

Додатковою угодою №8 від 23.04.2020 року погоджено, зокрема, призупинити дію п.п. 3.3, 3.4 Договору; погоджено зміну ціни за 1000 куб.м., яка з 01.04.2020 по 30.04.2020 складає 3476,40 грн. з ПДВ. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.04.2020 по 30.04.2020 природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування за 1000 куб.м. 3625,39 грн. з ПДВ.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, він передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1450358,71 грн., що підтверджується підписаними з обох сторін та скріпленими печатками підприємств актами приймання-передачі природного від 30.10.2019 року, від 30.11.2019 року, від 31.12.2019 року, від 31.01.2020 року, від 29.02.2020 року, від 31.03.2020 року, від 30.04.2020 року, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідач за поставлений природний газ за Договором не розрахувався, що підтверджується доданими до позовної заяви довідками по операціям, сальдо «ВРКП «Вишгородтепломережа» та бухгалтерською випискою. Тому, позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ станом на день звернення до суду з даним позовом становить 1450358,71 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем підтверджено наявність заборгованості у розмірі 1450358,71 грн., однак заперечено проти нарахування позивачем 3% річних, інфляційних втрат та пені, посилаючись на скрутне фінансове становище підприємства відповідача. Також, відповідач просить зменшити розмір пені на 98%.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (далі ГК України), що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на день прийняття рішення у справі відповідачем, в порушення умов Договору, не сплачено за поставлений згідно Договору природний газ, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 1450358,71 грн., яка визнана відповідачем. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, а тому, вимога позивача про стягнення з відповідача 1450358,71 грн. заборгованості за поставлений природний газ підлягає задоволенню.

Стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві слід зазначити, що вказані відповідачем обставини не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання взятих на себе господарських зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 року у справі №915/1 865/19.

Отже, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений п.п. 5.1, 5.3 відповідного Договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п.п. 8.1, 8.2 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Таким чином, відповідач взяті на себе зобов`язання зі своєчасної оплати отриманого у 2019, 2020 р.р. природного газу не виконав, у зв`язку із чим, позивач просить стягнути з відповідача 33852,70 грн. пені, 48291,88 грн. 3% річних, 128729,99 грн. інфляційних втрат, нарахованих за кожним актом приймання передачі природного газу за загальний період з 26.11.2019 по 31.03.2021 згідно виконаного позивачем розрахунку.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач не розрахувався за переданий йому природний газ у 2019-2020 р.р., допустивши прострочення. Отже, не виконавши зобов`язання у строк, встановлений п. 5.1 Договору, відповідач допустив порушення зобов`язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, що вони є арифметично вірними, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому, вимоги про стягнення 33852,70 грн. пені, 48291,88 грн. 3% річних та 128729,99 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені, яке міститься у відзиві на позов, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення суми пені є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 910/2158/17.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися виконання зобов`язань між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Суд зазначає, що зобов`язання з оплати природного газу за Договором покладались саме на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

За приписами ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Відповідно до ст. ст. 73, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Суд, оцінивши доводи сторін у справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення для вирішення питання щодо зменшення розміру пені, врахувавши майновий стан обох сторін та виходячи з балансу їх інтересів, дійшов висновку про відсутність виключних обставин для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, нарахованої на підставі Договору №5067/1920-КП-17 постачання природного газу від 20.09.2019 року, оскільки, заявлена до стягнення сума пені є співмірною з простроченою оплатою вартості поставленого газу та відповідає вимогам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-ХІ. Суд вважає, що відповідач у даному випадку не довів наявності виняткових обставин, що можуть бути підставою для зменшення розміру пені, як і не навів поважних причин порушення зобов`язання, яке стало підставою для застосування заходів відповідальності позивачем. Судом також враховано ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, зокрема, нездійснення жодних оплат за поставлений газ, не здійснення дій з метою врегулювання заборгованості шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, відстрочки тощо.

Стосовно доводів відповідача про фінансову збитковість його діяльності, як комунального підприємства, суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи не подано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо відображення його збитковості, а організаційна форма відповідача, як комунального підприємства, не свідчить про беззаперечну презумпцію збитковості відповідача. При цьому, фінансові плани та довідка про дебіторську заборгованість не є належними та допустимими доказами складного фінансового стану відповідача, і відповідно, не свідчать про наявність підстав для зменшення пені.

Оскільки, відповідач не довів наявність виключних обставин, суд вважає, що підстави для зменшення належної до стягнення пені, за встановленого та підтвердженого факту прострочення зобов`язання, відсутні. Усі інші твердження та заперечення відповідача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Крім того, суд звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, №4241/03, від 28.10.2010).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ) до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (07301, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В, ) про стягнення 1661233,28 грн. заборгованості задовольнити повністю. 2. Стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (07301, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3-В, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код ЄДРПОУ 20077 (один мільйон чотириста п`ятдесят тисяч триста п`ятдесят вісім) грн. 15 коп. основного боргу, 16926 (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн. 35 коп. пені, 48291 (сорок вісім тисяч двісті дев`яносто одну) грн. 88 коп. 3% річних, 128729 (сто двадцять вісім тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн. 99 коп. інфляційних втрат та 24918 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот вісімнадцять) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 02.08.2021 р.

Суддя Д.Г. Заєць