ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 липня 2021 року Справа № 903/206/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/206/21

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство

до відповідача-1: Ковельської районної державної адміністрації, м. Ковель

відповідача-2: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк

про визнання незаконними та скасування розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації, усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою площею 8,7266 га шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі,

за участю представників:

від позивача: Букало Я.Я.,

від третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство: Багацький Є.Г. адвокат (ордер серії АС №1017786 від 12.04.2021),

від відповідача-1: н/з,

від відповідача-2: Хитрик Н.В. начальник юридичного управління( дов. №0-3-0.62-19/62-21 від 26.07.2021),

В судовому засіданні взяла участь Присяжнюк І.Б. - прокурор відділу Волинської обласної прокуратури (службове посвідчення №059361 від 25.01.21),

в с т а н о в и в:

23.03.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява №15-546 вих-21 від 22.03.2021 заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, в якій прокурор просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983;

- визнати незаконним та скасувати п. 462 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 8,7266 га, кадастровий номер :02:000:9983 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі :02:000:9983;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016, індексний номер 32688522, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинської області права власності: державна на земельну ділянку площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності - державна на земельну ділянку площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою суду від 26.03.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.04.2021; встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 14.04.2021 року.

14.04.2021 Волинська обласна прокуратура подала клопотання №15-795 вих-21 від 14.04.2021, в якому просить замінити відповідача-1 - Старовижівську районну державну адміністрацію на належного відповідача - Ковельську районну державну адміністрацію, посилаючись на те, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів" у Волинській області ліквідовано Старовижівський район та утворено Ковельський район (з адміністративним центром у місті Ковель); згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" вирішено здійснити реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ; внаслідок реорганізації Старовижівської районної державної адміністрації шляхом її приєднання до Ковельської районної державної адміністрації права та обов`язки Старовижівської районної державної адміністрації перейшли до Ковельської районної державної адміністрації.

В судовому засіданні 15.04.2021 було розглянуто клопотання прокурора про заміну відповідача-1 - Старовижівської районної державної адміністрації на належного відповідача - Ковельську районну державну адміністрацію та залишено його без задоволення, оскільки за змістом ч. 2 ст. 48 ГПК України суд здійснює заміну первісного відповідача належним за клопотанням позивача.

14.04.2021 Волинська обласна прокуратура також подала клопотання №15-796 вих-21 від 14.04.2021, в якому просила залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство. На обгрунтування клопотання прокурор посилався на те, що прийняття оспорюваних розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації, які в подальшому зумовили незаконну реєстрацію у Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:9983, як земельної ділянки сільськогосподарського призначення, впливає на права та обов`язки державного підприємства Старовижівське лісове господарство, оскільки це підприємство здійснює охорону лісів у кварталі 54, виділах 10-13, 17, 33, 34 Старовижівського лісництва, що підтверджується Планом лісонасаджень Старовижівського лісництва державного підприємства Старовижівське лісове господарство, який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП Старовижівське лісове господарство.

Як зазначав прокурор, Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО Укрдержліспроект у 2012 році було проведено базове лісовпорядкування, за результатами якого було схвалено вищезазначений Проект.

Згідно з поясненнями прокурора, земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування, були передані ДП Старовижівське ЛГ на підставі рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 та розпорядження ради від 05.09.2000 № 100-р.

Відповідно до ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права та обов`язки, встановлені статтею 42 цього Кодексу.

Вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не тягне за собою розгляду справи спочатку.

Оскільки прокурор заявляє вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 8,7266 га, кадастровий номер :02:000:9983; визнання незаконним та скасування п. 462 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318, вважаючи, що ці розпорядження не відповідають вимогам законодавства, оскільки були неправомірно вилучені земельні ділянки лісового фонду та змінено їх цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення, клопотання прокурора про залучення ДП Старовижівське лісове господарство до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивача, яке не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підлягає до задоволення, а державне підприємство Старовижівське лісове господарство на підставі ст.50 ГПК України слід залучити до участі у розгляді третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов?язки.

Згідно із Статутом ДП Старовижівське лісове господарство, затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України №642 від 30.10.2007, зареєстрованого 13.11.2007, підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів; основними напрямками діяльності підприємства, зокрема, є проведення заходів з відновлення лісів, підвищення їх продуктивності, створення насаджень із швидкоростучих і технічно цінних порід та ін.

В судовому засіданні 15.04.2021 представник позивача звернувся з клопотанням про заміну на підставі ст. 48 ГПК України відповідача-1 - Старовижівську районну державну адміністрацію на належного відповідача - Ковельську районну державну адміністрацію.

На обгрунтування клопотання посилався на те, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів" у Волинській області ліквідовано Старовижівський район та утворено Ковельський район (з адміністративним центром у місті Ковель); згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" вирішено здійснити реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ; внаслідок реорганізації Старовижівської районної державної адміністрації шляхом її приєднання до Ковельської районної державної адміністрації права та обов`язки Старовижівської районної державної адміністрації перейшли до Ковельської районної державної адміністрації.

Суд, розглянувши клопотання позивача про заміну відповідача-1 у справі № 903/206/21, дійшов висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів" у Волинській області ліквідовано Старовижівський район та утворено Ковельський район (з адміністративним центром у місті Ковель) у складі територій Велимченської сільської, Велицької сільської, Вишнівської сільської, Голобської селищної, Головненської селищної, Дубечненської сільської, Дубівської сільської, Заболоттівської селищної, Забродівської сільської, Ковельської міської, Колодяжненської сільської, Луківської селищної, Люблинецької селищної, Любомльської міської, Поворської сільської, Ратнівської селищної, Рівненської сільської, Самарівської сільської, Сереховичівської сільської, Смідинської сільської, Старовижівської селищної, Турійської селищної, Шацької селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Вказана постанова набрала чинності 18.07.2020.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1635-р "Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій" вирішено здійснити реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів", шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1.

Визначено, що юрисдикція районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ, поширюється на всю територію відповідних новоутворених районів.

Додатком 1 передбачено реорганізацію Старовижівської районної державної адміністрації шляхом її приєднання до Ковельської районної державної адміністрації.

Пунктом 7 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1321, передбачено, що перехід повноважень, прав та обов`язків (публічно-владне правонаступництво) райдержадміністрацій, що припиняються, до райдержадміністрацій новоутворених районів здійснюється: у разі існування райдержадміністрації в адміністративному центрі новоутвореного району та приєднання до неї райдержадміністрацій, що припиняються, ліквідованих районів - з моменту утворення комісії з реорганізації райдержадміністрації, що припиняється (далі - комісія з реорганізації).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Старовижівська районна державна адміністрація з 18.01.2021 перебуває в стані припинення.

Враховуючи встановлені вище обставини та наведені положення законодавства, права та обов`язки Старовижівської районної державної адміністрації перейшли до Ковельської районної державної адміністрації. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 30.12.2020 по справі № 805/4361/17-а.

Згідно з ч.2 ст. 48 ГПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчою провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Враховуючи той факт, що внаслідок реорганізації Старовижівської районної державної адміністрації шляхом її приєднання до Ковельської районної державної адміністрації, права та обов`язки Старовижівської районної державної адміністрації перейшли до Ковельської районної державної адміністрації, належним відповідачем має бути Ковельська районна державна адміністрація.

У зв`язку з цим суд задовольнив клопотання позивача, підтримане прокурором, про заміну відповідача-1 - Старовижівської районної державної адміністрації на належного відповідача - Ковельську районну державну адміністрацію.

Суд звертав увагу належного відповідача Ковельської районної державної адміністрації, що відповідно до ч. 3 ст. 183 ГПК України у зв`язку із заміною неналежного відповідача, залученням співвідповідача такі особи мають право подати клопотання про розгляд справи спочатку не пізніше двох днів з дня вручення їм відповідної ухвали. Якщо таке клопотання не буде подане у вказаний строк, суд продовжує розгляд справи.

В судовому засіданні представник відповідача-2 пояснила, що відповідач -2 надіслав відзив на позов 14.04.2021.

Станом на час проведення судового засідання 15.04.2021 на адресу суду відзив відповідача-2 на позов не надходив.

Ухвалою суду від 15.04.2021 постановлено клопотання представника позивача - Кабінету Міністрів України про заміну відповідача-1 у справі задовольнити; замінити відповідача-1 - Старовижівську районну державну адміністрацію на належного відповідача - Ковельську районну державну адміністрацію; клопотання прокуратури про залучення до участі у розгляді справи третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державного підприємства Старовижівське лісове господарство задовольнити; залучити до участі у розгляді справи третьою особою на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державне підприємство Старовижівське лісове господарство; зобов`язати прокурора надіслати належному відповідачу - Ковельській районній державній адміністрації, третій особі на стороні позивача, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство копію позовної заяви з додатками, докази надіслання подати суду; відкласти підготовче засідання на 19.05.2021; встановити відповідачу-1 - Ковельській районній державній адміністрації строк до 17.05.2021 року для подачі відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України; встановити третій особі на стороні позивача, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство строк до 17.05.2021 року для подачі письмових пояснень на заявлений позов; запропонувати прокурору, позивачу подати відповідь на відзив відповідача-2 у строк до 17.05.2021 року.

16.04.2021 від відповідача-2 - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області надійшов відзив №9-3-0.6-2584/2-21 від 14.04.2021 на позов, в якому відповідач-2 просить залишити позов без розгляду на підставі п.1 ч. 1 ст. 226 ГПК України; відмовити у задоволенні позову.

20.04.2021 від Волинської обласної прокуратури надійшла відповідь №15-859 вих-21 від 19.04.2021 на відзив на позов відповідача-2, в якій прокурор просить наведені Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області заперечення у відзиві від 14.04.2021 на позовну заяву відхилити з огляду на їх необгрунтованість, у т.ч. і клопотання про залишення позову без розгляду, позов прокурора задовольнити.

30.04.2021 Волинська обласна прокуратура подала до суду докази надіслання Ковельській районній державній адміністрації та ДП Старовижівське лісове господарство копії позовної заяви з додатками.

05.05.2021 представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство подав письмові пояснення б/н від 29.04.2021 на позовну заяву, в яких просив задовольнити позовну заяву заступника керівника Волинської обласної прокуратури.

13.05.2021 від позивача Кабінету Міністрів України надійшла відповідь №09.1-13/21/476 від 11.05.2021 на відзив відповідача-2, в якій позивач вважає доводи відповідача-2, наведені у відзиві, необгрунтованими.

18.05.2021 відповідач-1 - Ковельська районна державна адміністрація надіслав до суду заяву №602/14/2-21 від 17.05.2021, в якій зазначає про те, що Ковельська районна державна адміністрація є лише правонаступником Старовижівської районної державної адміністрації та безпосередньо не приймала (не видавала) оскаржувані розпорядження; у зв`язку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника просить розгляд справи проводити за відсутності останнього; в разі задоволення позовних вимог просить не покладати на Ковельську районну державну адміністрацію витрати по сплаті судового збору.

19.05.2021 представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство подав клопотання б/н від 18.05.2021, в якому просить приєднати до матеріалів справи кольорову світлокопію додатку до листа ВО Укрдержліспроект від 21.01.2021 №22, а саме: Фрагменту з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу №54 Старовижівського лісництва ДП Старовижівський лісгосп Лісовпорядкування 2012р..

19.05.2021 Волинська обласна прокуратура подала до суду заяву №15-1080 вих21 від 19.05.2021 про зміну предмета спору, в якій просила п.п. 1-6 прохальної частини позову вважати викладеними у такій редакції:

1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086.

2. Визнати незаконним та скасувати п. 516 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318.

3. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 13,2542 га, кадастровий номер :05:000:0086 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

4. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.08.2017, індексний номер 36497773, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинської області права власності: державна на земельну ділянку площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності - державна на земельну ділянку площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

5. Визнати незаконним та скасувати п. 186 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15- 19-СГ від 23.10.2019 Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність щодо передачі земельної ділянки площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 у комунальну власність Старовижівської селищної ради.

6. Судовий збір стягнути з відповідачів на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, ) в сумі 11 350 гривень судових витрат, зарахувавши його на р/р ЦА0004945, МФО 820172, ДКСУ м. Київ.

19.05.2021 представник відповідача-2 - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області подала заперечення б/н від 19.05.2021 на відповідь на відзив, в яких просила позов залишити без розгляду, відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні 19.05.2021 прокурор підтримала заяву №15-1080 вих21 від 19.05.2021 про зміну предмета спору, просила її задовольнити.

Представник відповідача-2 заперечила проти задоволення заяви прокуратури про зміну предмета спору.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство в судовому засіданні підтримав клопотання від 18.05.2021 про приєднання доказів та просив приєднати до матеріалів справи кольорову світлокопію додатку до листа ВО Укрдержліспроект від 21.01.2021 №22.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Письмові пояснення третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство подала 05.05.2021.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 80 ГПК України клопотання представника третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство про приєднання до матеріалів справи доказів не підлягає до задоволення, оскільки третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство пропустила строк подачі доказів, встановлений п. 8 ухвали суду від 15.04.2021, ч. 3 ст. 80 ГПК України. Клопотання про поновлення строку третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не заявляла.

В судовому засіданні 19.05.2021 було оголошено перерву до 26.05.2021.

25.05.2021 Волинська обласна прокуратура подала заяву про виправлення описки у заяві про зміну предмета позову (а.с.105 110, т.3), в якій посилається на те, що при складанні тексту заяви про зміну предмету позову №15-1-80вих-21 від 19.05.2021 було допущено описки:

- в абзаці 1 сторінки 7 тексту заяви про зміну предмета позову помилково зазначено кадастровий номер « :05:000:0086», тоді як необхідно « :02:000:9983», площу ділянки « 13,2542 га», тоді як необхідно « 8,7266 га», пункт наказу, який необхідно скасування « 186», тоді як необхідно « 132»;

- в підпункті 1 пункту 1 заяви про зміну предмета позову помилково зазначено: « 1.Визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086», тоді як необхідно зазначити « 1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983»;

- в підпункті 2 пункту 1 заяви про зміну предмета позову помилково зазначено: « 2. Визнати незаконним та скасувати п. 516 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318», тоді як необхідно зазначити « 2. Визнати незаконним та скасувати п. 462 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318»;

- в підпункті 3 пункту 1 заяви про зміну предмета позову помилково зазначено: « 3. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 13,2542 га, кадастровий номер :05:000:0086 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі», тоді як необхідно зазначити « 3. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 8,7266 га, кадастровий номер шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі :02:000:9983»;

- в підпункті 4 пункту 1 заяви про зміну предмета позову помилково зазначено: « 4. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.08.2017, індексний номер 36497773, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинської області права власності: державна на земельну ділянку площею 13,2542 та з кадастровим номером :05:000:0086 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності - державна на земельну ділянку площею 13,2542 га з кадастровим номером :05:000:0086 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», тоді як необхідно зазначити «4. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016, індексний номер 32688522, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинської області права власності: державна на земельну ділянку площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності - державна на земельну ділянку площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва»;

- підпункті 5 пункту 1 заяви про зміну предмета позову помилково зазначено: « 6. Визнати незаконним та скасувати п. 186 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 ЖЗ-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» щодо передачі земельної ділянки площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 у комунальну власність Старовижівської селищної ради», тоді як необхідно зазначити « 6. Визнати незаконним та скасувати п. 132 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15- 19-СГ від 23.10.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» щодо передачі земельної ділянки площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 у комунальну власність Старовижівської селищної ради».

В судовому засіданні 26.05.2021 суд розглянув клопотання відповідача-2 про залишення позову без розгляду та відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

За змістом частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частин 3, 4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд .удового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обгрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у :лірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Однозначною є практика ЄСПЛ, яка відстоює позицію про можливість участі прокурора у справі тільки за наявності на це підстав.

Зокрема, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації"

- рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У вказаному випадку варто звернути увагу на оцінку критерію пропорційності втручання, надану Європейський судом з прав людини у рішенні у справі Гамер проти Бельгії. Так, суд зазначив, що заявник побудував заміський будинок у лісовій зоні, де згідно з національним законодавством будівництво не дозволялося і порядку легалізації такого будівництва закон не визначав. Окрім як шляхом приведення місця забудови до його первинного стану шляхом знесення, ніякий інший спосіб захисту не міг вважатися належним з огляду на беззаперечне втручання у цілісність лісової іони, у якій не дозволялася жодна забудова. За таких обставин Європейський суд з прав людини, врахувавши те, що втручання у право мирного володіння майном відбулося згідно із законом і переслідувало легітимну мету контролю за використанням земельної ділянки відповідно до загальних інтересів, визнав таке втручання пропорційним.

Подібні за змістом висновки викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Депаль проти Франції, Бросее-Трибуле та інші проти Франції, у яких суд вказав, що в питаннях забудови берегів міркування захисту громадських інтересів і охорони навколишнього середовища є підставою для позбавлення права приватної власності. Тобто рішення влади спрямовані якраз на захист прав людини, а саме - прав людей на вільний доступ до берега, які конфліктують з правом власності заявника.

У рішенні у справі Депаль проти Франції Європейський суд з прав людини наголосив, що збереження прибережної зони, пляжів, місць, відкритих для всіх, є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. У зв`язку з цим втручання держави у здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена з усією очевидністю. Тому суд дійшов висновку, що покладений на заявника тягар не був особливим і надмірним, а розрив рівноваги між інтересами суспільства і заявника не мав місця.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Аналіз положень частин 3-5 статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17 та від 26.02.2019 у справі № 905/803/18).

З урахування викладеного, національне законодавство, у тому числі й ст. 131-1 Конституції України, ст. 53 ГПК України надає прокурору повноваження для представництва інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Обгрунтовуючи підстави представництва, прокурор посилається на те, що у цій справі інтереси держави потребували невідкладного захисту, зважаючи на значимість їх порушення та можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу.

Прокурор вказує, що земельні ділянки, які зареєстровані як землі сільськогосподарського призначення, мають лісогосподарське призначення та перебувають у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства; що в результаті винесення спірних розпоряджень Старовижівською районною державною адміністрацією відбулась незаконна зміна цільового призначення землі та вилучення її з постійного користування ДП Старовижівське ЛГ, вказує, що вимоги позовної заяви стосуються земельної ділянки лісогосподарського призначення, незаконно інвентаризованої органом державної влади, мають легітимну мету збереження екосистеми України, захисту довкілля, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства.

Зазначає, що звернення до суду із зазначеним позовом спрямоване на захист інтересів держави, оскільки уповноважений орган - Кабінет Міністрів України не здійснює належним чином захисту інтересів держави та самостійно не звертається з позовом до суду.

З огляду на наведені обставини, є підстави для представництва прокурором інтересів держави.

Прокурор надав час та можливість позивачу самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави. Прокурор інформував позивача про наявні порушення вимог законодавства листом від 05.02.2021 №15-264 вих-21 (а.с. 100, т.1).

Кабінет Міністрів України проти подання прокурором позову в його інтересах не заперечував, не висловлював ініціативи щодо звернення до суду з власним позовом на захист інтересів держави, свою позицію щодо порушення інтересів держави жодним чином не висловив, обмежившись лише скеруванням листа прокуратури області до Міністерства юстиції України, Держлісагентства та Держгеокадастру (лист № 4080/0/2-21 від 10.02.2021, а.с. 102, т.1), про наміри самостійно звернутися з позовом чи ініціювати проведення перевірки щодо виявлених прокуратурою фактів не заявив, водночас не спростував й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства.

Враховуючи викладене, прокурор набув право на представництво інтересів держави, оскільки уповноважений державою орган - Кабінет Міністрів України не здійснював належним чином захист інтересів держави та не звертався самостійно з позовом до суду.

19.03.2021 на адресу Волинської обласної прокуратури надійшов лист Міністерства юстиції України № 10552/1799-4-21/9.1.2 від 11.03.2021 (а.с. 106, т.1) про те, що ефективним відновленням порушених інтересів держави можливе шляхом звернення органів прокуратури до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для залишення позову прокурора без розгляду.

Заява Волинської обласної прокуратури №15-1080 вих21 від 19.05.2021 про зміну предмета спору (а.с. 38-45, т. 3) залишена судом також без задоволення.

Частиною 3 ст. 46 ГПК України встановлено право позивача на зміну предмета або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Тобто, одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Тому у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову.

Незважаючи на назву (форму) поданої заяви, суд, передусім, має виходити із її змісту та змісту раніше поданої позовної заяви, конкретних обставин справи, і може розцінити її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Якщо в заяві про зміну предмету позову заявлено додаткову вимогу, то фактично також йдеться про пред`явлення нового позову із іншим предметом та підставами позову.

Звертаючись із заявою про зміну предмета позов, прокурор зберігає первісні позовні вимоги та доповнює їх вимогою про визнання незаконним та скасування п. 132 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15- 19-СГ від 23.10.2019 Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність щодо передачі земельної ділянки площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 у комунальну власність Старовижівської селищної ради (якої не було у позовній заяві).

У тексті заяви №15-1080 вих21 від 19.05.2021 прокурор наводить обгрунтування цієї вимоги, якого не було у позовній заяві.

Однак, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено права позивача або прокурора на подання заяви про доповнення позовних вимог або заявлення додаткових позовних вимог.

Заява прокурора про зміну предмета позову не є заявою про зміну предмета позову в розумінні господарського процесуального законодавства, оскільки містить у собі прохання про розгляд судом нової позовної вимоги, яка фактично є іншим позовом, з яким прокурор не позбавлений права звернутися до суду в загальному порядку.

З огляду на викладене, суд не приймає до розгляду заяву Волинської обласної прокуратури №15-1080 вих21 від 19.05.2021 про зміну предмета спору та продовжує вирішення спору у справі за позовними вимогами, наведеними у позовній заяві №15-546 вих-21 від 22.03.2021 .

26.05.2021 представник відповідача-2 подала клопотання б/н від 26.05.2021 (а.с. 117, т. 3) про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №359/3373/16-ц. На обгрунтування клопотання посилається на те, що правовідносини у справі №903/206/21 та у справі №359/3373/16-ц є подібними.

З метою ознайомлення судом з клопотанням відповідача-2 про зупинення провадження у справі, яке подано в день судового засідання 26.05.2021, в судовому засіданні було оголошено перерву до 09.06.2021.

Ухвалою суду від 26.05.2021 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів до 24.06.2021 включно.

Клопотання відповідача-2 б/н від 26.05.2021 про зупинення провадження залишено судом без задоволення.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 228 Господарського процесуального кодексу України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти рішення у тих справах, де однаковими є предмет і підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені фактичні обставини, а також матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16, від 29.05.2020 у справі №922/2843/19.

У справах №359/3373/16-ц і №903/206/21 суб`єктний склад, предмети і підстави позову не є тотожними.

А тому відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі №903/206/21 на підставі п.7 ч.1 ст. 228 ГПК України.

В судовому засіданні 09.06.2021 прокурор, представники сторін, третьої особи висловили думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Станом на 09.06.2021 інших заяв та клопотань від прокурора, представників сторін, третьої особи не надходило.

Ухвалою від 09.06.2021 суд закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті на 24.06.2021.

В судовому засіданні 24.06.2021 прокурор позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні 24.06.2021 було оголошено перерву до 07.07.2021.

В судовому засіданні 07.07.2021 позивач і третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ДП Старовижівське лісове господарство позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

На підставі ч.2 ст.216 ГПК України в судовому засіданні 07.07.2021 було оголошено перерву до 28.07.2021.

28.07.2021 позивач подав до суду клопотання про залучення співвідповідачем Старовижівську селищну раду.

На обгрунтування клопотання посилається на таке:

- Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423, який набрав чинності 27.05.2021, Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено п. 24.

Відповідно до абз. 1 цього пункту з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

На підставі розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 та 26.10.2016 № 351, державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32688522 від 02.12.2016, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9983 із зазначенням форми власності - державна та власника - Держава Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 06.01.2021 № 10-3-0.2-101/2-21 земельна ділянка не передана у комунальну власність територіальних громад.

Проте, в додатках на заперечення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 19.05.2021 міститься акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту- земельної ділянки від 26.02.2020 № 89-ДК/94/АП/09/01-21, з якого вбачається, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1356/15-19-СГ земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності, кадастровий номер :02:000:9983, передано у комунальну власність Старовижівської селищної ради, Старовижівського району, Волинської області.

Головне управління Держгеокадастру у Волинській області надало недостовірну інформацію в листі від 06.01.2021 № 10-3-0.2-101/2-21 про те, що спірна земельна ділянка не передана до комунальної власності.

Із змісту наказу вбачається, що Старовижівській селищній раді у комунальну власність передано земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2146,7815 га, які розташовані за межами населених пунктів Старовижівської селищної ради, Галиновільської, Нововижівської, Мизівської, Поліської та Седлищенської сільських рад Старовижівського району згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.

Пунктом 132 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15-19-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано земельну ділянку площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 у комунальну власність Старовижівської селищної ради.

Пунктом 2 наказу від 11.05.2021 №10-3-0.3-3029/2-21 визначено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відтак, ураховуючи положення Закону та те, що Седлищенська сільська рада входить до складу Старовижівської об`єднаної територіальної громади в особі Старовижівської селищної ради, то об`єднана територіальна громада стане власником спірної земельної ділянки з моменту реєстрації права власності на відповідну земельну ділянку.

Відтак, аналізуючи норми ст. 52 ГПК України, на які посилається відповідач у справі, буде мати місце процесуальне правонаступництво, оскільки відбудеться заміна особи у відносинах щодо яких виник спір.

Тобто, до Старовижівської селищної ради, враховуючи наведені вище обставини, перейдуть всі права та обов`язки як власника земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9983.

Враховуючи викладені обставини та те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423 набрав чинності 27.05.2021, прокурор і позивач не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Клопотання позивача про залучення співвідповідачем Старовижівську селищну раду не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.45 ГПК України відповідачами є особи, яким пред?явлено позовну вимогу.

Суд вирішує справу №903/206/21 за первісно заявленими позовними вимогами заступника керівника Волинської обласної прокуратури, серед яких немає вимог до Старовижівської селищної ради.

Позовна заява, в якій заступник керівника Волинської обласної прокуратури сформулював вимоги до відповідачів Старовижівської райдержадміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, не містить вимог до Старовижівської селищної ради.

Окрім цього, суду не подано доказів на підтвердження реєстрації спірної земельної ділянки за Старовижівською селищною радою.

Разом з цим, позивач, звертаючись з клопотанням про залучення співвідповідача на стадії розгляду справи по суті (3 судове засідання) та посилаючись на набрання 27.05.2021 чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423, не обгрунтував неможливості звернення до суду з таким клопотанням на стадії підготовчого провадження, яке було закрито 09.06.2021 (ухвала від 09.06.2021 а.с.133, т.3).

Відповідно частини 3 статті 48 ГПК України, після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

28.07.2021 справу розглянуто за відсутності представника відповідача-1.

Відповідач -1 про судовий розгляд був повідомлений шляхом надіслання ухвали суду про оголошення перерви на підставі ст.120 ГПК України на його електронну адресу.

Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на наступне.

Розпорядженням Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» затверджено відповідні технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель згідно з додатком (а.с. 27, том 1).

Пунктом 4 додатку до переліку сільських та селищних рад, на території яких затверджуються технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, віднесено Седлищенську сільську раду та зазначено загальну площу земель 348,3930 га.

Серед вказаних земельних ділянок на території Седлищенської сільської ради за межами населених пунктів проведено інвентаризацію земельної ділянки площею 8,7266 га, кадастровий номер :02:000:9983.

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-021 земельна ділянка, кадастровий номер :02:000:9983, зареєстрована у вказаному кадастрі 01.11.2013, її цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; категорія землі - землі сільськогосподарського призначення; власник держава Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській обасті (а.с. 33, том 1).

Розпорядженням першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318» додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» викладено у новій редакції (а.с. 38, том 1).

В додатку до розпорядження від 26.10.2016 № 351 наведено Перелік сільських та селищних рад, на території яких затверджено технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району (а.с. 39-41, том 1).

Пунктом 462 додатку до розпорядження від 26.10.2016 № 351 визначено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9983 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 та 26.10.2016 № 351 державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32688522 від 02.12.2016, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9983 із зазначенням форми власності - державна та власника - Держава Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (а.с. 47, том 1).

В листі №10-3-0.2-101/2-21 від 06.01.2021 Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повідомило, що станом на 05.01.2021 року земельна ділянка не передана у комунальну власність територіальних громад, договори оренди на земельні ділянки не укладались.

Разом з цим, згідно з Планом лісонасаджень Старовижівського лісництва державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» (а.с.94 99, т.1), який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство» (а.с.54 331,т.2), земельна ділянка, кадастровий номер якої :02:000:9983, належить до земель лісового фонду.

У відповідь на лист Волинської обласної прокуратури № 15-2334 вих-20 від 24.12.2020 щодо законності використання земель лісового фонду, ДП «Старовижівське ЛГ» листом №01-7/48021 від 22.01.2021 повідомило, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9983, площею 8,7266 га, що розташована за межами населених пунктів Старовижівської селищної ради (ОТГ) (колишня Седлищенська сільська рада) повністю накладається на землі державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» (квартал 54 виділи 10-13, 17, 33, 34)) Старовижівського лісництва. Зазначало, що земельна ділянка була передана згідно з рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 № 13/2 та розпорядження Волинської обласної ради від 05.09.2000 № 100-р. З користування державного підприємства не вилучалась. Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2012 році, за результатами якого було схвалено вищезазначений проект. Спірна земельна ділянка на час її інвентаризації та передачі до земель комунальної власності розташовувалась поруч із лісовим масивом та вкрита деревною рослинністю. Згідно з таксаційним описом, який є складовою Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське ЛГ», у кварталі 27, виділі 86, ростуть дерева висотою 10 м. Згідно з актом обстеження лісової ділянки від 17.12.2020 станом на грудень 2020 року територія кварталу 27, виділу 86 вкрита лісовою рослинністю віком 23 роки.

В процесі судового розгляду прокурор, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на підтвердження факту накладення спірної земельної ділянки на земельні ділянки державного лісового фонду посилались також на лист ВО «Укрдержліспроект» від 21.01.2021 №22.

Відповідно до п.1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 20.06.2007 №848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Державним агентством лісових ресурсів України за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів держаного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

Українське Державне проекте лісовпорядне виробниче об`єднання Укрдержліспроект" засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за №119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Виробниче об`єднання створене з метою проведення лісовпорядкування на всій території лісовою фонду України, яке включає систему державних заходів, спрямованих на забезпечення охорони і захисту, раціонального використання, підвищення продуктивності лісів та їх відтворення, оцінку лісових ресурсів, а також підвищення культури ведення лісового господарства.

Комплекс лісовпорядних робіт здійснюється для всіх лісокористувачів, незалежно від форм власності і відомчої підпорядкованості за єдиною системою в порядку, встановленому Державним агентством лісових ресурсів України за погодженням з Міністерством охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до и. 3.2.8. Статуту ВО Укрдержліспроекг", окрім інших функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільнихй інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.

Таким чином інформація, надана ВО Укрдержліснроект щодо факту накладення спірної земельної ділянки на землі Старовижівського лісництва (квартал 54 виділи 10-13, 17,

33, 34) ДП «Старовижівське ЛГ» з доданим викопіюванням з Публічної кадастрової карти, є належним підтвердженням вказаних обставин, надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Наявність земель лісогосподарського призначення в межах спірної земельної ділянки також підтверджується Планом лісонасаджень ДІІ Старовижівське ЛГ, матеріалами лісовпорядкування 2013 року, які містять детальну характеристику території лісу.

ДП Старовижівське ЛГ будь-яких дозволів на вилучення земель лісового фонду, зміну їх цільового призначення, не надавало.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

У ст. 5 Лісового кодексу України зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Згідно з ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

За приписами статей 45, 47, 48, 54 Лісового кодексу України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Відтак, письмовими доказами належності спірної земельної ділянки до земель лісового фонду є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

Згідно з Планом лісонасаджень Старовижівського лісництва державного підприємства «Старовижівське лісове господарство» (Карта-схема поділу території на лісництва, Карта-схема поділу території за місцевими органами влади до розділу 1.1. «Місцезнаходження і площа», стор. 5-8), який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство», земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9983, належить до земель лісового фонду та із користування державного підприємства не вилучалась. Базове лісовпорядкування проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2012 році, за результатами якого було схвалено вищезазначений проект. ДП «Старовижівське ЛГ» земельні ділянки, що охоплені матеріалами лісовпорядкування, були передані згідно з рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2020 №13/2, що також підтверджується відомостями розділу 1.2. «Організація території. Обсяг і характер виконаних лісовпорядних робіт» Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство» (стор.8,2 абзац розділу).

В матеріалах справи міститься копія рішення Волинської обласної ради від 18.08.2020 №13/2 «Про передачу земель лісового фонду, які перебували у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств». Пунктом1 рішення №13/2 від 18.08.2000 Волинська обласна рада надала дозвіл на складання проектів відведення земель лісового фонду, які знаходились у користуванні колишніх колективних сільськогосподарських підприємств. Рішення Волинської обласної ради №13/2 від 18.08.2000 містить додаток №13, в якому наведено перелік підприємств, яким передаються у користування землі лісового фонду по Старовижівському районі. Наведені докази в сукупності свідчать про передачу обласною радою земель лісового фонду. Наведеними доказами спростовуються доводи відповідача 2 про те, що це рішення не підтверджує факту передачі земель лісового фонду, а тому п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України не може бути застосований до спірних правовідносин.

Зі змісту ч.ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Згідно з ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи законодавства, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 10.02.2021 №4073/0/2-21 вбачається, що Кабінету Міністрів України рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9983, що фактично перебуває у постійному користуванні державного підприємства «Старовижівське лісове господарство», розташованої за межами населеного пункту на території Старовижівської селищної ради (колишня Седлищенська сільська рада, Старовижівського району), стало відомо із запиту Волинської обласної прокуратури від 05.02.2021 №15-264вих.21.

Вирішення питання про вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення регулюється ст.ст. 20, 122, 149, 150 Земельного кодексу України та є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Однак, документи, на підставі яких головою Старовижівської районної державної адміністрації та його першим заступником видавались спірні розпорядження, не містять посилання на рішення Кабінету Міністрів України.

Зміна цільового призначення спірної земельної ділянки відбулась із порушенням приписів ч.ч.1, 2 ст. 20 Земельного кодексу України, оскільки не було дотримано встановленого законом порядку отримання згоди на вилучення земельної ділянки у постійного користувача, без отримання висновку органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 57 Лісового кодексу України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишньою природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Разом з цим, основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарств, що за змістом ст. 63 Лісовою кодексу України полягає в здійсненні комплексу заходів щодо охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захистлісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» ч 1 ст.164 Земельного кодексу України).

Отже, однією з особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням, що з огляду на незаконну зміну цільовою призначення спірних земельних ділянок на землі сільськогосподарською призначення несе пряму загрозу знищення наявних лісових насаджень та унеможливить здійснення належних заходів по їх захисту та відновленню.

Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

ДП Старовижівське ЛГ жодних погоджень на відчуження (вилучення) земельних ділянок, що входять до складу Старовижівського лісництва, не надавало, доказів цього суду не подано.

Таким чином, з огляду на викладене, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За змістом ст. 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Спірну земельну ділянку неправомірно віднесено до земель сільськогосподарського призначення, оскільки уповноважений орган - Кабінет Міністрів України не приймав рішень про вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну її цільового призначення, а тому вимога прокурора про визнання незаконними та скасування розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження технічної документації щодо земельної ділянки площею 8,7266 га, кадастровий номер :02:000:9983; п. 462 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 обгрунтована і підлягає до задоволення.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі протиправного вибуття об`єктів у комунальну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

У такому разі позовну вимогу про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном (земельною ділянкою) слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

Земельна ділянка, кадастровий номер якої :02:000:9983, зареєстрована на праві власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області. Права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки: користування і розпорядження нею, підлягають захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права розпорядження цією земельною ділянкою через скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон України № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, статтею 26 вищезазначеного Закону визначено, що судове рішення одночасно має містити вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та визнання, зміну чи припинення речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Поряд з цим, пунктом 3 ч.1 ст. 346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Станом на час розгляду справи згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 8,7266 га, кадастровий номер :02:000:9983, зареєстрована на праві власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області.

Державна реєстрація проведена на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016, індексний номер 32688522 (а.с.47, т.1).

До прийняття вказаного рішення земельна ділянка, кадастровий номер якої :02:000:9983, була зареєстрована у Державному земельному кадастрі 01.11.2013 Відділом Держземагенства у Старовижівському районі, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; категорія землі - землі сільськогосподарського призначення; форма власності державна, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-021 (а.с. 33, том 1).

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, відповідний запис наділяє відповідача-2 певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника - державу.

Враховуючи положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки, кадастровий номер якої :02:000:9983, необхідно усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження майном шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016, індексний номер 32688522, згідно з яким проведено державну реєстрацію земельної ділянки за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області.

Прокурор в процесі судового розгляду посилався на те, що вимога про скасування рішення державного реєстратора обумовлена тим, що у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно міститиме запис про спірну земельну ділянку із зазначенням форми власності державна, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та із зазначенням розпорядника земель - Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Скасування лише рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016, індексний номер 32688522 не забезпечить усунення порушень чинного законодавства в частині невірного визначення цільового призначення земельної ділянки.

Подібні за змістом правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 361/4307/16.

За змістом ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до частини 13, якою доповнено статтю 79-1 ЗК України Законом № 340-IX від 05.12.2019, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2021 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9983 зареєстрована у кадастрі 01.11.2013, цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки діями Старовижівської районної державної адміністрації, правонаступником якої є Ковельська районна державна адміністрація, Волинської області, та Головного управління Держгеокадастру в області вилучено земельну ділянку лісового фонду площею 8,7266 га та змінено її цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення; беручи до уваги те, що у Державному земельному кадастрі в порушення вимог чинного законодавства невірно визначено категорію землі та її цільове призначення, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, усунувши перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі, а тому вимога прокурора про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі, підлягає до задоволення.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - де строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, має спеціальний правовий титул, оскільки за своїми характеристиками належить до земель лісогосподарського призначення та перебуває у користуванні державного лісогосподарського підприємства, тому не може бути змінено її цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Вибуття такої земельної ділянки з державної власності шляхом незаконного віднесення її до земель сільськогосподарського призначення, свідчить про порушення прав держави на користування та розпорядження землями лісогосподарського призначення, що триває.

Негаторний позов, який спрямований на захист прав законного володільця спірних земельних ділянок щодо користування і розпорядження ними, може бути заявлений упродовж всього часу тривання відповідного порушення.

Власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права на земельну ділянку, у тому числі оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.

Подібні за змістом правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17.

Вимога прокурора про визнання розпоряджень незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію земельної ділянки є елементами єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Враховуючи правову природу спірних правовідносин, які за своїм характером є негаторними, та наведені вище правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосування норм матеріального права у справах відповідної категорії, оскільки земельна ділянка лісогосподарського призначення із кадастровим номером :02:000:9983 продовжує бути зареєстрованою на праві власності за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, відтак порушення прав її законного володільця держави на реалізацію усіх правомочностей власника триває, слід вважати, що прокурором не пропущено строк позовної давності.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України на відповідачів порівну слід покласти судові витрати у справі.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983.

3. Визнати незаконним та скасувати п. 462 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 № 351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 № 318.

4. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 8,7266 га, кадастровий номер :02:000:9983 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі.

5. Усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.12.2016, індексний номер 32688522, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинської області права власності: державна на земельну ділянку площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності - державна на земельну ділянку площею 8,7266 га з кадастровим номером :02:000:9983 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

6. Стягнути із Ковельської районної державної адміністрації Волинської області (Волинська обл., місто Ковель, вул. Незалежності, будинок 73, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, Волинська область, ) 4540 грн. судового збору, зарахувавши його на р/р UA0004945, МФО 820172, ДКСУ м. Київ.

7. Стягнути із Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, Волинська область, ) 4540 грн. судового збору, зарахувавши його на р/р UA0004945, МФО 820172, ДКСУ м. Київ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 03.08.2021.

Суддя І. О. Якушева