ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

02 серпня 2021 року Справа № 925/3/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від стягувача представник не з`явився,

від боржника Ганнисик О.Ю. - представник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Канівського комунального підприємства теплових мереж

про відстрочення виконання судового рішення

у справі

за позовом акціонерного товариства Національна акціонерна компанія

Нафтогаз України, м. Київ

до Канівського комунального підприємства теплових мереж,

м. Канів, Черкаська область

про стягнення 234 493 грн. 08 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Канівського комунального підприємства теплових мереж на користь акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 82 073 грн. 50 коп. пені, 32 194 грн. 20 коп. 3% річних, 38 151 грн. 88 коп. інфляційних втрат та 3 517 грн. 40 коп. судового збору. В решті вимог в позові відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 червня 2021 року вищевказане рішення залишено без змін.

19 липня 2021 року на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 08 квітня 2021 року судом видано наказ.

22 липня 2021 року від відповідача надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду до 31 грудня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 22 липня 2021 року розгляд заяви Канівського комунального підприємства теплових мереж про відстрочення виконання судового рішення призначити в судовому засіданні на 14 год. 30 хв. 02 серпня 2021 року.

В судове засідання представник стягувача не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від стягувача надійшли заперечення на заяву боржника.

Представник боржника в судовому засіданні вимоги викладені в заяві підтримав та просив суд відстрочити виконання судового рішення до 31 грудня 2021 року.

Розглянувши заяву боржника про відстрочення виконання судового рішення та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

В обґрунтування поданої заяви боржник зазначав, що Канівське КПТМ є збитковим підприємством з незалежних від нього обставин і змушене надавати послуги з централізованого опалення за тарифами, встановленими органами місцевого самоврядування, джерел відшкодування нарахованих штрафних санкцій підприємство не має.

Невідкладне вжиття до боржника заходів примусового виконання судового рішення зі сторони органів Державної виконавчої служби (зокрема, звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника), зупинення видаткових операцій по банківських рахунках підприємства неминуче призведе до неможливості закуповувати природний газ для надання послуг з централізованого опалення та підігріву води усім категоріям, споживачів м. Канева і, як наслідок, все місто залишиться без опалення, що є неприпустимим на фоні зростання соціально-політичної напруги у суспільстві та ситуації в країні, яка склалася внаслідок виникнення та поширення коронавірусної хвороби.

За результатами першого півріччя 2021 року боржник отримав збитки в розмірі 692 тис. грн., що підтверджується звітом про фінансові результати.

Також боржник вказував, що одномоментне стягнення з Канівського комунального підприємства теплових мереж завідомо непосильної суми заборгованості не дасть очікуваного результату та призведе до порушення балансу інтересів не лише сторін даної справи, але й суспільства в цілому та матиме своїм наслідком накопичення нових боргів підприємства при відсутності можливості їх погашення.

В зв`язку з чим боржник просив суд відстрочити виконання рішення суду до 31 грудня 2021 року.

У запереченні стягувач вказував, що боржником не доведено належними та допустимими доказами наявність тих виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду.

На підтвердження свого реального фінансового стану боржником не надано довідок про рух коштів з банківських установ, в яких відкриті рахунки боржника, а також підтверджуючих документів щодо відсутності коштів на усіх банківських рахунках; не надано суду доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення; не надано доказів на підтвердження наявності у нього реальної можливості виконання рішення суду з умовою відстрочення його виконання до 31 грудня 2021 року.

Також боржником не надано доказів, які б свідчили про майбутнє покращення скрутного матеріального становища підприємства вказаного у заяві, а вказівка на зареєстрований у Верховній Раді України законопроект щодо списання штрафних санкцій свідчить про небажання заявника виконувати рішення суду, яке набрало законної сили.

В зв`язку з чим стягувач просив суд у задоволенні заяви відмовити повністю.

Суд зазначає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст. 326 ГПК України).

Норма статті 331 ГПК України не містить конкретного переліку обставин для відстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в господарській справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Згідно ч. 4 ст. 331 ГПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вирішуючи питання про розстрочку, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Отже, питання про розстрочення виконання рішення повинно вирішуватися судом із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін. А тому під час розгляду заяви про розстрочку рішення мають бути досліджені та оцінені доводи та заперечення як позивача, так і відповідача. Важливо також дотримуватися розумного строку розстрочення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати також відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Тобто не лише відсутність обігових коштів на банківських рахунках боржника, а і одночасно відсутність майна, на яке можливо було б звернути стягнення та наявність загрози банкрутства може бути підставою для розстрочки або відстрочки виконання судового рішення.

Як вбачається з заяви про відстрочку виконання рішення у даній справі, заявник посилається на збитковість підприємства.

Обставини збитковості Канівського комунального підприємства теплових мереж у 2020 році було встановлено судом при прийнятті рішення з даної справи та розгляду клопотання відповідача (боржника) про зменшення неустойки, а тому не потребує доказуванню.

Водночас, відповідно до постанови Верховного Суду від 12 серпня 2018 року зі справи №906/434/17 баланс (звіт про фінансовий стан) підприємства відображає дані лише на конкретну дату та не показує проміжні дані ведення відповідачем господарської діяльності.

Боржником не надано суду доказів, що підтверджують відсутність коштів на рахунках боржника в достатній кількості щодо одномоментного виконання рішення суду.

Надання відстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору. При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V).

За практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції (див. Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, ухвала від 7 жовтня 2003 року; тривалість виконання - вісім місяців). І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (див. ухвалу від 17 вересня 2002 року у справі Крапивницький та інші проти України, заява №60858/00). Отже, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів від 27.10.1993).

Під час розгляду спору зі справи №925/3/21, суд беручи до уваги також майнові інтереси позивача та враховуючи принципи пропорційності й співмірності, зменшив розмір пені на 50% та стягнув з відповідача лише 82 073 грн. 50 коп. неустойки.

Тобто судом вже було надано боржнику (з урахуванням його майнового стану) певну пільгу перед кредитором у вигляді зменшення заявленої до стягнення розміру неустойки.

З моменту ухвалення судом рішення минуло майже чотири місяці, проте, боржник навіть частково не сплатив кредитору борг за цей час.

Отже, боржник фактично вже скористався чотиримісячною відстрочкою виконання свого зобов`язання, проте, не вчиняв жодних дій спрямованих на добровільне виконання судового рішення.

Надання за таких обставин боржнику ще додаткового часу для не виконання судового рішення може призвести до порушення балансу інтересів сторін.

Оскільки опалювальний сезон ще не розпочався, і розмір боргу за рішенням суду не є занадто значним, то суд відхиляє доводи боржника, що одномоментне стягнення з Канівського комунального підприємства теплових мереж завідомо непосильної суми заборгованості призведе до порушення балансу інтересів сторін і суспільства в цілому та в результаті стягнення грошових коштів в загальному розмірі 155 923 грн. 98 коп. все місто залишиться без опалення.

В даному випадку, суд вважає, що боржник належними та допустимими доказами не довів наявності виняткових обставин достатніх в сукупності для відстрочення виконання рішення суду по даній справі, а тому підстав для задоволення заяви немає.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст. ст. 234, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Канівського комунального підприємства теплових мереж про відстрочення виконання судового рішення залишити без задоволення.

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки визначені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Суддя А.В.Васянович