УХВАЛА

27 липня 2021 року

м. Київ

Справа № 921/465/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.

за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2020 (суддя Боровець Я. Я.)

і постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 (головуючий суддя Зварич О. В., судді Гриців В. М., Желік М. Б.)

у справі № 921/465/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Галіція Дистилері"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Фонд державного майна України,

про визнання продовженим договору оренди

(у судовому засіданні взяли участь: представник позивача - Богдан З. С., представник третьої особи - Ленько М. М.)

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері" (позивач) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях (відповідач) про визнання продовженим договору оренди № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу від 12.12.2001, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області та Закритим акціонерним товариством "Галспирт" (ПрАТ "Галіція Дистилері") терміном на п`ять років на тих самих умовах з 14.04.2020 до 13.04.2025.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що договір оренди № 9-ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу від 12.12.2001 укладений між Регіональним відділенням ФДМ України по Тернопільській області та ЗАТ "Галспирт" (ПрАТ "Галіція Дистилері") є продовженим з посиланням на норми статті 764 ЦК України, статті 283 ГК України та статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки відповідач не надав протягом місяця після закінчення дії договору заяви із запереченнями щодо його продовження, позивач продовжує користуватися орендованим майном, сплачує орендну плату. Тому вважає, що договір оренди потрібно визнати таким, що продовжив свою дію на тих же умовах і на той же строк (п`ять років).

Короткий зміст судових рішень

3. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 у справі №921/465/20 позов задоволено повністю.

4. Місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з встановлення факту відсутності заяв і заперечень орендодавця про припинення договору на момент закінчення строку дії договору та в місячний термін після закінчення строку його дії. У зв`язку з чим суди дійшли висновку про те, строк дії договору оренди не був припиненим, а є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

5. При цьому, стосовно листів відповідача щодо зменшення строку оренди з п`яти років до одного суди встановили, що із зазначених листів вбачається бажання Фонду на продовження спірного договору, проте з посиланням на частину першу статті 17-1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" суди зазначили, що термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. Відтак, без ініціативи орендаря термін оренди не може бути зменшеним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

6. Фонд державного майна України подав касаційну скаргу, в якій просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2020 і постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 у справі № 921/465/20 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (узагальнено)

7. Скаржник не погоджується з ухваленими рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, зазначаючи, що судами було порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки не було надано належної правової оцінки усім обставинам справи у їх сукупності.

8. Так скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій не було враховано наказ Фонду державного майна від 04.11.2019 № 1075 "Про деякі питання продовження договорів оренди на новий строк" (зі змінами, внесеними відповідно до наказів Фонду від 06.11.2019 № 1083 та від 31.01.2020 № 175), яким на Регіональні відділення Фонду було покладено обов`язок під час продовження договорів оренди державного майна на новий строк пропонувати орендарям інший строк, ніж той, що був передбачений договорами оренди, що продовжувались, зокрема на один рік (за винятком бюджетних установ), замість більш тривалих строків, на які була укладена переважна більшість договорів.

9. За доводами Фонду, судами попередніх інстанцій помилково було ототожнено правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями статті 764 ЦК України та частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992, який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 777 ЦК України та частина третя статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне продовження.

10. Обґрунтовуючи підставу, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992 та частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України у спірних правовідносинах.

Позиція інших учасників справи

11. Позивач подав відзив на касаційну скаргу у якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає їх безпідставними і необґрунтованими, зазначаючи, що рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені в результаті повного дослідження наявних у справі доказів та є законними, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12. 12.12.2001 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області (правонаступник якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях) в особі начальника відділення Шкільняка Михайла Михайловича, який діє на підставі Положення про регіональне відділення (Орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Галспирт" в особі директора Багрія О. М., що діє на підставі статуту (Орендар) укладено Договір оренди № 9 ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу (далі - Договір).

13. Згідно умов пунктів 1.1, 1.5 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс структурного підрозділу (горілчаний цех) Бучацького мальтозного заводу (надалі об`єкт оренди), склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, затвердженого наказом регіонального відділення № 678 від 12.12.2001, протоколу про результати інвентаризації та розподільчого балансу, складеного станом на 30 листопада і становить 756 675,00 грн. Об`єкт оренди використовується орендарем з метою виробництва та реалізації лікеро-горілчаних виробів та іншої продукції харчової промисловості.

14. Орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі орендованого майна. Передача об`єкта оренди здійснюється за вартістю, визначеною в акті оцінки, складеною за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Вартість орендованого майна, яке орендар повертає орендодавцю, визначається на підставі розподільчого балансу об`єкта оренди та акта оцінки, складеного за даними інвентаризації на момент припинення дії цього Договору, звіреного з актом приймання - передачі орендованого майна в оренду. Об`єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна (пункти 2.1, 2.3, 2.4 Договору).

15. У відповідності до пунктів 3.1, 3.3, 3.4 Договору сторони домовились, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (листопад 2001 року) 5 268,98 грн. Орендна плата перераховується: до державного бюджету щомісяця не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї з сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших, випадках, передбачених чинним законодавством України.

16. Договір діє з 12.12.2001 до 12.12.2006 строком на 5 років. Зміни і доповнення, або розірвання цього договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни і доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншій стороні (пункти 10.1, 10.3 Договору).

17. У разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на умовах, які були передбачені договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження договору. Дія цього договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який було його укладено (пункти 10.6, 10.7 Договору).

18. Факт передачі орендарю майна цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу підтверджується актом приймання передачі від 12.12.2001.

19. Сторонами укладено додаткові угоди про внесення змін до Договору, а саме:

- угода від 18.01.2002, доповнено Договір розділом 13 "Особливі умови договору", за яким передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати поточні податкові зобов`язання;

- угода № 1 від 06.02.2004, змінено Розділ 11 "Платіжні та поштові реквізити сторін";

- угода № 2 від 23.03.2004, доповнено Розділ 1 "Предмет договору" пунктами 1.6 та 1.7 в частині місця зберігання оптових партій алкогольних напоїв та коньячних спиртів;

- угода № 4 від 08.04.2004, доповнено Розділ 4 "Використання амортизаційних відрахувань" пунктом 4.3 у такій редакції: "Амортизаційні відрахування накопичуються Орендарем на відповідному субрахунку Рахунку 42 "Додатковий капітал" з обов`язковим їх використанням на реновацію і капітальний ремонт орендованого майна";

- угода № 5 від 12.01.2007, термін дії договору продовжено з 13.12.2006 до 12.02.2007 до прийняття Міністерством аграрної політики України (органом, уповноваженим управляти даним майном) відповідного рішення щодо погодження умов поновлення чи припинення терміну дії договору;

- угода № 6 від 21.01.2007, внесено зміни щодо: розміру орендної плати і така становить 9 962,89 грн; порядку використання амортизаційних відрахувань, які залишаються у розпорядженні орендаря і використовуються для відновлення орендованих основних фондів у першу чергу, власні кошти у другу чергу; погоджено строк дії договору оренди з 21.01.2007 до 12.12.2009 включно та можливості поновлення терміну дії договору на новий строк за умови дотримання такого порядку: при надходженні заяви Орендаря (не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення терміну дії договору) орендодавець протягом 5 днів звертається за погодженням поновлення терміну дії договору оренди до органу, уповноваженого управляти державним майном; умови припинення договору оренди, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено, невиконання орендарем п. 3.7 та п. 4.3 Договору;

- додаткова угода № 7 від 12.01.2010, продовжено термін дії договору з 13.12.2009 до 12.02.2010 до прийняття Міністерством (органом уповноваженим управляти даним майном, переданим в оренду) рішення щодо визначення терміну продовження дії договору оренди;

- додаткова угода № 8 від 11.03.2010, сторони погодили продовження терміну дії договору з 13.02.2010 до 12.04.2010 до вирішення питання стосовно визначення терміну продовження дії Договору;

- додаткова угода № 9 від 22.07.2011, внесено зміну назви орендаря на Приватне акціонерне товариство "Галіція Дистилері", продовжено термін дії договору оренди з 13.04.2010 до 12.04.2015 (пункт 10.1 Договору), укладена на виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 28.10.2010 у справі № 17/22-504, якою визнано продовженим договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001 терміном на п`ять років на тих самих умовах та ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 07.02.2011, якою роз`яснено, що договір оренди слід вважати продовженим з 13.04.2010 терміном на п`ять років та на тих самих умовах, у зв`язку з чим сторонам слід укласти додаткову угоду про внесення змін до п. 10.1 Договору;

- додаткова угода № 10 від 24.02.2015, прийнята на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 25.01.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012), залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014, зміни: в п. 3.1 Договору, згідно якого орендна плата визначається на підставі Методики, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (вересень 2011 року) 43 366,94грн за перший місяць, за грудень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (вересень 2011 року) на індекси інфляції за жовтень, листопад, грудень 2011 року; п. 5.14 Договору, згідно якого Орендар зобов`язується в місячний термін, з дня підписання даної додаткової угоди, сплатити орендну плату в сумі 9 247,38 грн без ПДВ за 11 днів вересня 2011 року, 25 220,14 грн без ПДВ за жовтень 2011 року та 25 245,36 грн без ПДВ за листопад 2011 року.

- додаткова угода № 11 від 27.04.2018, змінено Розділ 3 "Орендна плата".

20. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 21.02.2017 у справі № 921/1193/15-г/7 (яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.05.2017 і Вищого господарського суду Тернопільської області від 12.12.2017) позовні вимоги задоволено. Визнано продовженим Договір терміном на п`ять років на тих самих умовах з 13.04.2015 до 13.04.2020.

21. 30.01.2020 ПрАТ "Галіція Дистилері" звернулося до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях листом № 36 з проханням продовжити договір оренди № 9 ЦМК цілісного майнового комплексу структурного підрозділу (горілчаного цеху) Бучацького мальтозного заводу від 12.12.2001 на строк 5 (п`ять) років з 13.04.2020.

22. 08.04.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях надіслало додаткову угоду № 12 про внесення змін до Договору, в тому числі пункт 10.1 Розділу 10 "Цей договір продовжено строком на 1 (один) рік, що діє з 14.04.2020 по 13.04.2021 включно" на адресу ПрАТ "Галіція Дистилері" супровідним листом за № 11-112-00686.

23. 14.04.2020 позивач надіслав Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях відповідь № 109 з додатком - Додаткову угоду № 12 про внесення змін до Договору у якій пункт 10.1 Розділу 10 викладено в такій редакції: "Цей договір продовжено строком на 5 (п`ять) рік, що діє з 14.04.2020 по 13.04.2025 включно".

24. 07.05.2020 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях листом № 11-112-00869 повідомило ПрАТ "Галіція Дистилері", що Фонд державного майна України, наказом № 1075 від 04.11.2019 "Про деякі питання продовження договорів оренди на новий строк" із змінами, внесеними наказами ФДМ України від 06.11.2019 за № 1083, від 31.01.2020 за № 175 та від 21.04.2020 зобов`язав Регіональні відділення Фонду державного майна України забезпечити продовження договорів оренди на строк, що не перевищує 12 місяців. А тому, даним листом відповідач просить позивача підписати додаткову угоду до Договору, надіслану листом № 11-112-00686 від 08.04.2020, зокрема з продовженням строку на один рік.

25. Як стверджує позивач, відповідач відмовляється підписувати Додаткову угоду № 12 про внесення змін до Договору викладену в запропонованій ним редакції, в тому числі пункт 10.1 Розділу 10 "Цей договір продовжено строком на 5 (п`ять) рік, що діє з 14.04.2020 по 13.04.2025 включно".

26. Також, зазначає, що ПрАТ "Галіція Дистилері" продовжує користуватися орендованим майном на даний час та сплачує відповідну орендну плату, визначену договором оренди.

27. Відповідно до цього, позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови у продовженні договору оренди на строк 5 років з наведених причин є протиправними, а договір оренди є продовженим.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

28. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

29. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1. якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2. якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3. якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4. якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

30. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України касаційна інстанція має перевірити та достеменно встановити, чи наразі дійсно відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування певної норми (норм) права у подібних правовідносинах.

31. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник зазначає пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України і таке обґрунтування полягає у відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 10 цієї ухвали).

32. Разом з тим, дослідивши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 921/465/20 з огляду на таке.

33. Посилаючись на відсутність висновку щодо питання застосування приписів частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992 та частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України скаржник зазначає, що у спірних правовідносинах має бути сформований висновок про те, що наведені норми не вказують на те, що вимога про припинення чи зміну умов договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми, тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково має бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

34. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

35. Так, Велика Палата Верховного Суду виходить із того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 у справі № 925/3/7, пункт 40 постанови від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16).

36. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц).

37. Під час касаційного провадження у цій справі було з`ясовано, що Верховний Суд неодноразово викладав висновок щодо питання застосування приписів частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992, частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України у правовідносинах щодо оренди державного/комунального майна.

38. Так у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 916/806/19 у правовідносинах щодо оренди комунального майна викладено такий висновок:

"27. Відповідно до частини 4 статті 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

28. Згідно з частиною 2 статті 291 ГК України договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.

29. Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

30. Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного до 01.02.2020) договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

31. Частиною 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного до 01.02.2020) передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

32. Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (чинного до 01.02.2020) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

33. Норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього" (подібний висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1957/19).

39. Колегія суддів не вбачає за необхідне відступати від наведеного висновку.

40. Вказаним спростовуються доводи скаржника про відсутність висновків щодо застосування приписів частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-ХІІ від 10.04.1992, частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах.

41. Скаржник також, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду у питанні застосування вказаних норм права, наголошує на тому, що оскільки відповідач протягом одного місяця з дня закінчення Договору повідомив позивача про необхідність внесення змін до договору, однак пропозиція залишена позивачем без розгляду, а тому сторони не дійшли згоди щодо поновлення дії Договору і такий має вважатися припиненим у зв`язку із закінченням строку на який його було укладено.

42. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 927/855/18 (на яку міститься посилання у відзиві ПрАТ "Галіція Дистилері"), ухваленій у подібних правовідносинах щодо продовження строку дії договору оренди нерухомого майна за відсутності згоди між сторонами відносно однієї з істотних умов договору, а саме щодо строку на який його має бути продовжено (термін оренди), наведено такий висновок:

"7.5 В статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

З наведеного слідує, що ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" врегульовані умови щодо: мінімального строку, на який укладається договір оренди комунального майна; укладення договору на менший строк; продовження договору на той самий строк та на новий строк; винятки, за яких договір оренди на новий строк з орендарем не укладається.

Тобто, строк оренди в договорі оренди комунального майна може бути меншим, ніж визначений у ст. 17 названого Закону строк лише за наявності про це пропозиції чи згоди орендаря, а власник позбавлений права зобов`язувати (примушувати) орендаря укладати договір оренди комунального майна на менший строк, ніж той, який визначений законом (5 років) або той, який запропонований та на який погоджується орендар. При цьому внесення змін до договору оренди комунального майна в частині строку (терміну) оренди допускається у порядку, визначеному ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", та з урахуванням вимог щодо терміну, визначених частиною 1 цієї статті.

7.6 Колегія суддів враховує правову позицію, наведену в постанові Верховного Суду від 13.11.2018 у справі №927/195/18, згідно з якою, виходячи з положень ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі, якщо орендар належним чином виконував свої обов`язки за договором оренди, він має переважне право за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк (термін), у зв`язку із чим власник після закінчення терміну договору оренди за умови отримання від орендаря у передбачений ч.2 ст. 17 названого Закону строк відповідної заяви укладає з цим орендарем договір оренди комунального майна на новий строк, який може бути відмінним, ніж у договорі, строк якого закінчився, однак який не може бути меншим, ніж визначений в частині 1 цієї статті Закону (тобто не менше 5 років або не менше, ніж запропонований орендарем).

Водночас, ч.3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює з цього правила виняток, за яким власник вправі не укладати з орендарем (який належним чином виконував свої обов`язки за договором оренди та має переважне право за інших рівних умов на укладення договору на новий термін), договір оренди на новий термін у разі, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У цьому випадку ч.3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зобов`язує власника письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору оренди. Якщо власником не дотримано цієї вимоги Закону, однак ним у встановлені строки (ч.2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна") висловлені заперечення стосовно продовження договору оренди комунального майна на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором, термін дії якого закінчився, власник в той же час не вправі змушувати орендаря укласти новий договір оренди на умовах щодо його строку, який суперечить ч.1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (менший ніж 5 років або менший, ніж той, який запропонований орендарем) з тих підстав, що власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб" (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 920/78/18). Зазначена постанова також містить аналіз положень статей 284 ГК України і 764 ЦК України, а у постанові від 13.11.2018 у справі №927/195/18 міститься висновок про "спеціальність" норм статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у спірних правовідносинах.

43. Колегія суддів не вбачає за необхідне відступати від наведених вище у цій постанові висновків.

44. Висновки судів попередніх інстанцій, яких вони дійшли на підставі встановлених, в межах визначеної процесуальним законом компетенції, обставин справи (пункти 4, 5 цієї ухвали) відповідають наведеному висновку Верховного Суду (пункти 42, 43 цієї ухвали).

45. Наведене вище свідчить про наявність висновку Верховного Суду щодо застосування зазначених у касаційній скарзі норм права у подібних правовідносинах і здійснене судами попередніх інстанцій у цій справі правозастосування повністю відповідає такому висновку, при цьому колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеного висновку.

46. З огляду на викладене, касаційне провадження у справі № 921/465/20 за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2020, відкрите на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду державного майна України на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.10.2020 у справі № 921/465/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил