ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р. Справа №907/423/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

Судді-доповідача Плотніцький Б.Д.

Суддів Кордюк Г.Т.

Кравчук Н.М.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кут Івана Івановича б/н від 28.04.2021 (вх.№ 01-05/1655/21 від 11.05.2021)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 (повний текст рішення складено 08.04.2021, суддя Пригара Л.І.),

у справі №907/423/20

за позовом: Селянського фермерського господарства «Явір», с. Сьомаки, Вінницька область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кут Івана Івановича, с. Синевир, Міжгірського району,

про стягнення 197 000 грн попередньої оплати.

В порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 у справі №907/423/20 позов задоволено повністю, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Кут Івана Івановича на користь Селянського фермерського господарства «Явір» на суму 197 000 грн, а також суму 2 955 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору..

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, фізична особа-підприємець Кут Іван Іванович (відповідач) оскаржив таке в апеляційному порядку.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Кут Івана Івановича на рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 у справі №907/423/20 та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 позивачу та відповідачу було надіслано на електронні адреси, які останніми зазначено в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу як контактні електронні адреси.

Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки рішення є ухваленим з порушенням норм матеріального та недотриманням норм процесуального права, що призвели до винесення неправильного вирішення судового спору з недотриманням вимог передбачених ст. 236 ГПК України.

На думку апелянта, встановлення обставин справи, які стали основою для рішення, відбулися з порушенням. Позивач, подаючи позов до суду, стверджував, що 16.10.2018 між сторонами «було досягнуто домовленостей» на постачання товару, а саме Циліндрований брус у визначеному сторонами обсязі (47,7 м.куб.) та за погодженою ціною (загальна вартість 197 000 грн).

Позивач на першій сторінці позовної заяви стверджував, що між сторонами договір не укладався, одночасно ним здійснено посилання на досягнення згоди щодо істотних умов договору поставки з подальшим посиланням на ч.1 ст. 181 ГК України.

Апелянт зазначає, що сторона відповідача з самого початку участі в судовому розгляді справи наголошувала, що позовна заява не містить посилання на докази, які підтверджують факт досягнення відповідної згоди у спосіб, визначений ч. 1 ст. 207 ЦК України та ч. 1 ст. 181 ГК України чи то в будь-який інший спосіб, визначений діючим законодавством.

В свою чергу, позивачем не надано жодних доказів досягнення згоди щодо істотних умов договору. Єдиним доказом, який долучено позивачем з метою доведення існування узгоджених дій між сторонами щодо досягнення згоди за договором поставки, є копія рахунку-фактури від 16.10.2018.

Вказану копію рахунку-фактури від 16.10.2018 судом покладено в основу обґрунтування рішення суду в частині досягнення сторонами згоди щодо умов договору купівлі-продажу.

Також, апелянт зазначає, що в суді першої інстанції ним було подано клопотання про витребування оригіналів доказів, в тому числі і рахунку-фактури від 16.10.2018. Підставою витребування рахунку-фактури від 16.10.2018 була саме та обставина, що відповідач ставить під сумнів існування такого рахунку-фактури в оригіналі (такий рахунок не виписувався відповідачем), та, як наслідок, ставить під сумнів відповідність поданої копії рахунку-фактури та наявність оригіналу.

Судом першої інстанції було витребувано оригінал рахунку-фактури від 16.10.2018, проте відповідні вимоги суду стороною позивача не виконано, за таких умов копія рахунку-фактури від 16.10.2018 не повиннна братись до уваги судом.

Крім того, апелянт зазначає, що копія рахунку-фактури від 16.10.2018 не містить жодної відмітки про відповідність оригіналу, зокрема, не дотримані вимоги ч. 4 ст. 91 ГПК України та п. 5.27 вимог ДСТУ 4163-2003, що є достатньою підставою для того, аби не брати її до уваги під час вирішення судового спору.

Таким чином, оскільки копія рахунку-фактури від 16.10.2018 не могла братись судом до уваги з підстав того, що така є недопустимим доказом, залишаються невстановленими обставини укладення договору та досягнутих дійсних істотних умов договору, в тому числі його предмету, ціни, порядку розрахунку та виконання.

Поряд з іншим, апелянт зазначає, що по суті позивачем не доведено факт перерахунку коштів згідно платіжних доручень на умовах, зазначених в позовній заяві.

Щодо вимоги, яку позивачем долучено до матеріалів справи, то апелянт зазначає, що зі змісту зазначеного доказу неможливо встановити, чи отримував відповідач відповідну вимогу, куди та який товар мав поставити відповідач, де знаходиться те належне місце.

Апелянт звертає увагу суду на те, що матеріалами справи не підтверджено, а відповідачем не визнано факт отримання вимоги від 14.11.2019 (так, і вимоги від 06.12.2019), що, в свою чергу, і пояснює відсутність відповіді на вимоги, про що зазначає суд.

Наведене вище обґрунтування для скасування рішення суду першої інстанції в цілому дає достатньо підстав стверджувати, що матеріали справи не містять доказів, які давали б змогу стверджувати про доведеність позовних вимог позивача.

На переконання апелянта, докази, подані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, не узгоджуються між собою. Так зі змісту наданих платіжних доручень та рахунку-фактури від 16.10.2018 вбачається, що суму сплачено не в повній мірі. Оплата згідно платіжного доручення від 19.10.2018 за №1010 на суму 30 000 грн здійснювалась згідно призначення платежу за матеріалами згідно рах. б/н від 19.10.2018, тобто вказаний рахунок стосується зовсім інших обставин і кошти, сплачені згідно платіжного доручення, не можуть підтверджувати оплату згідно рахунку-фактури, на який посилався позивач.

З огляду на вищенаведене, апелянт просить суд апеляційну скаргу ФОП Кут І.І. задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та у позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що з доводами апеляційної скарги він не погоджується та зазначає, що рішення Господарського суду Закарпатської області прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права та має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі Рахунку-фактури б/н від 16.10.2018, який виписаний ФОП Кут І.І. на оплату СФГ «Явір» товару, - Циліндрованого брусу в кількості 47,7 м.куб. по ціні 3700,00 грн за 1 м.куб., Матеріали лісу по ціні 3000,00 грн за 1 м.куб. на загальну суму 30000,00 грн, а всього на суму 197000 грн, встановлено факт продажу відповідачем зазначеного в рахунку товару.

СФГ «Явір» повністю здійснив оплату товару на рахунок Кут І.І. на загальну суму 197000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.10.2018 за №1006 на суму 16000грн, платіжним дорученням від 19.10.2018 №1010 на суму 30000грн, платіжним дорученням від 28.11.2018 за №1113 на суму 75000 грн, платіжним дорученням від 06.12.2018 за №4041 на суму 75000 грн та виписками до них, в зв`язку із чим між сторонами відбулася операція з купівлі-продажу.

Тобто, наведеними вище доказами, які є в матеріалах справи, та діями сторін про оплату товару з боку позивача та на прийняття оплати за товар з боку відповідача, між сторонами відбулась купівля-продаж товару згідно з переліком, який зазначено в рахунку.

Оскільки станом на 14.11.2019 ФОП Кут І.І. не поставив оплачений СФГ «Явір» товар, 14.11.2019 СФГ «Явір» було направлено на адресу ФОП Кут І.І. вимогу про поставку товару.

Крім того, зважаючи на той факт, що станом на 06.12.2019 ФОП Кут І.І. не поставив СФР «Явір» оплачений товар, то СФГ «Явір» було направлено вимогу про повернення проведеної попередньої оплати.

На переконання позивача, вказані обставини свідчать про те, що до подання ними позову відповідачу було відомо про обов`язок поставити товар у встановлені строки та після ухилення від поставки товару повернути отримані кошти за непоставлений товар. Однак відповідач не поставив товар та не повернув отримані кошти та ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, про що свідчить безпідставна відмова відповідача від наданого ним рахунку-фактури, за яким він отримав кошти.

Позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП Кут І.І. повністю, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 залишити без змін.

У відповіді на відзив апелянт зазначає, що не погоджується з доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, щодо обставин надсилання відповідачу вимог від 14.11.2019 та від 06.12.2019, оскільки з таких вимог неможливо встановити, чи отримував відповідач відповідну вимогу, куди та який товар мав поставити відповідач, де знаходиться те належне місце.

Крім того, апелянт вважає, що ним надано достатньо обґрунтувань для виключення з числа доказів копії рахунку-фактури від 16.10.2018.

Поряд з іншим, апелянт просить суд залишити відзив на апеляційну скаргу без розгляду з огляду на те, що позивачем пропущено строк на його подання.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року, який за його змістом складений постачальником Кут Іваном Івановичем (відповідачем у даній справі) на поставку товару - циліндрованого брусу та матеріалів лісу, Селянське фермерське господарство "Явір" (позивач у справі) здійснило оплату коштів на суму 197 000 грн.

Зокрема, згідно платіжного доручення від 16.10.2018 року № 1006 позивач - Селянське фермерське господарство "Явір" перерахував на розрахунковий рахунок відповідача - Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича, вказаний у рахунку - фактурі, суму 17 000 грн. із призначенням платежу "оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018 Без ПДВ."; згідно платіжного доручення від 19.10.2018 року № 1010 суму 30 000 грн. із призначенням платежу "Оплата за матеріали згідно рах. б/н від 19.10.2018 без ПДВ", від 28.11.2018 року № 1113 суму 75 000 грн. із призначенням платежу "Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ", від 06.12.2018 року № 4041 суму 75 000 грн. із призначенням платежу " Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ".

Не отримавши від відповідача поставки оплаченого позивачем товару, вимогою б/н від 14.11.2019 року позивач - Селянське фермерське господарство "Явір" у порядку ст. 530 Цивільного кодексу України вимагав від відповідача - Фізичної особи - підприємця Кут Івана Івановича поставити оплачений товар у семиденний термін з моменту пред`явлення вимоги. Пропонував здійснити доставку товару власним або найманим автотранспортом з подальшою оплатою Селянським фермерським господарством "Явір" наданих автопослуг по доставці товару в день їх фактичної доставки.

Оскільки відповідач - Фізична особа - підприємець Кут Іван Іванович на вимогу позивача від 14.11.2019 року не відреагував, обумовлений товар не поставив, позивач на підставі ст. ст. 530, 693 Цивільного кодексу України вимогою від 06.12.2019 року вимагав від відповідача повернення проведеної оплати за товар у відповідності із рахунком - фактурою б/н від 16.10.2018 року на загальну суму 197 000 грн.

Вказана вимога позивача про повернення суми 197 000 грн. відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки оплаченого позивачем товару та неповернення суми 197 000 грн. здійсненого позивачем платежу стало підставою звернення позивача до суду із позовом про стягнення такої суми коштів в примусовому порядку.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, відповіді на візив, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як передбачено ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір поставки товару у спрощений спосіб.

Відповідачем, на виконання досягнутих домовленостей, було виставлено позивачу рахунок - фактуру б/н від 16.10.2018 року на оплату вартості товару на загальну суму 197 000 грн.

Позивач вказану суму попередньої оплати оплатив повністю згідно платіжних доручень від 16.10.2018 року № 1006 на суму 17 000 грн., від 19.10.2018 року № 1010 на суму 30 000 грн.; від 28.11.2018 року № 1113 суму 75 000 грн.; від 06.12.2018 року № 4041 суму 75 000 грн., вказавши у призначенні платежу "Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ"; "Оплата за матеріали згідно рах. б/н від 19.10.2018р без ПДВ".

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до норм ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Оскільки між сторонами було укладено договір у спрощений спосіб, тому за умовами ст. 530 ЦК України позивач має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено факт перерахування позивачем на рахунок відповідача суми попередньої оплати вартості товару в розмірі 197 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 16.10.2018 року № 1006, від 19.10.2018 року № 1010, від 28.11.2018 року № 1113, від 06.12.2018 року № 4041.

Відповідач ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги отримання вищевказаної суми коштів не заперечив, однак, заперечив підставу їх отримання.

Як було встановлено вище, позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів або повернення товару.

Однак відповідач поставку товару не здійснив, грошові кошти у розмірі 197 000 грн позивачу не повернув.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 197 000 грн вартості непоставленого товару (попередньої оплати) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо покликання відповідача на те, що рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року на оплату циліндрованого брусу та матеріалів він не виставляв, а отримав вказану суму грошей за придбання позивачем бані з циліндрового брусу, то слід зазначити наступне.

Відповідач ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надав доказів, якими би підтверджувався факт підроблення чи фальсифікації рахунку - фактури б/н від 16.10.2018 року, факт повернення грошових коштів, отриманих із призначенням платежу "Оплата за циліндрований брус згідно рах. б/н від 16.10.2018рБез ПДВ".

На противагу доводам позивача, відповідач зазначає, що між сторонами спору існували відносини щодо перерахування позивачем суми 197 000 грн. як оплати за придбання бані із циліндрованого брусу.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не подав до матеріалів справи доказів, які підтверджували б виникнення між сторонами відносин щодо купівлі такої, а саме, доказів укладення відповідних угод щодо придбання бані чи досягнення домовленостей з цього приводу у будь - який інший спосіб. При цьому, позивач заперечує факт існування між сторонами будь - яких відносин щодо купівлі бані у відповідача.

Долучені відповідачем до матеріалів справи цивільно - правові угоди, укладені між ФОП Кут І.І. та Субота В.І. , Ситар Д.М. , Кут В.І , за змістом яких виконавці за дорученням Кут І.І. зобов`язалися виконувати обов`язки згідно узгодженого сторонами замовлення, не містять відомостей про те, що вказані виконавці зобов`язуються виконувати роботи чи надавати послуги, які якимось чином пов`язані із позивачем - Селянським фермерським господарством "Явір".

Наявний у матеріалах справи Договір про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2008 від 01.03.2019 року, укладений між Андрусь Віктором Івановичем (виконавцем) та Кут Іваном Івпановичем (замовником), свідчить про виникнення між вказаними сторонами відносин щодо здійснення виконавцем від імені замовника перевезення бані - будиночку з циліндрованого брусу, що знаходиться у селі Синевир Міжгірського району Закарпатської області, у розібраному виді окремими партіями, автомобільними перевезенням.

Заявка на перевезення вантажу до договору № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року містить інформацію про адресу пункту доставки вантажу: Вінницька область, Хмільницький район, Голодьківська сільська рада, отримувачем вантажу зазначено: ФОП Кут І.І.

Згідно акту приймання - передачі виконаної роботи від 20.03.2019 року до Договору про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2008 від 01.07.2018 року сторонами засвідчено виконання якісно та в строк робіт, передбачених заявкою на перевезення вантажу до договору № 2008 від 01.07.2018 року № 1/2 від 01.03.2019 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що долучені відповідачем до матеріалів справи докази, а саме, цивільно - правові договори, договір про надання послуг по організації перевезення вантажів автомобільним транспортом, заявка та акт виконаних робіт до нього, не підтверджують продажу, виготовлення, монтажу, поставки чи іншого передання на користь позивача бані із циліндрованого брусу, на яких наполягає відповідач.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано перерахування суми 197 000 грн. грошових коштів як попередньої оплати за товар - циліндрований брус та матеріали лісу, який мав бути поставлений відповідачем на користь позивача.

Оскільки за результатами розгляду спору судами встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо поставки на користь позивача оплаченого ним товару, позивач має право на застосування наслідків, встановлених положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України, на свій вибір, зокрема в даному випадку, шляхом заявлення вимоги про повернення суми попередньої оплати, а оскільки вимогу про повернення передоплати відповідач не задоволив, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь суми 197 000 грн. попередньої оплати.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване рішення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи заявника апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Судові витрати.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 8, 129, 232, 233, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Кут Івана Івановича б/н від 28.04.2021 (вх.№ 01-05/1655/21 від 11.05.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 24.02.2021 у справі №907/423/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя Б.Д.Плотніцький

Судді Г.Т.Кордюк

Н.М.Кравчук