ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

29 липня 2021 р. Справа №902/752/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою Фермерського господарства "Інтер Агро", смт Муровані Курилівці Могилів-Подільського району Вінницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ», м.Вінниця

про забезпечення позову

за участю:

представника заявника Киришова Олександра Валерійовича;

представника відповідача Пинзаря Ігоря Віталійовича

присутніх: ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

22.07.2021 на адресу суду надійшла заява Фермерського господарства "Інтер Агро" про забезпечення майбутнього позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОФАРТ" про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права суборенди за відповідачем, шляхом накладення арешту на урожай 2021 року, що знаходиться на земельних ділянках, згідно визначеного в заяві переліку, з одночасною передачею врожаю на зберігання позивачу та забороною відповідачу здійснювати на них господарську діяльність.

Заява, що надійшла, вмотивована тим, що Фермерському господарству «Інтер Агро» на підставі договорів оренди землі, укладених з власниками земельних ділянок, належить право користування низкою земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області.

Заявник посилається на довідку з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ФГ «Інтер Агро», номер інформаційної довідки: 266588950 від 20 липня 2021 року.

За твердженнями заявника, єдиним засновником (учасником) даного фермерського господарства був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час спадщина на Фермерське господарство «Інтер Агро» як цілісний майновий комплекс на ім`я спадкоємиці малолітньої дочки померлого - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не переоформлена, однак на управління вказаним спадковим майном 25 березня 2021 року, укладено договір між державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори Карасевичем Олегом Івановичем та ОСОБА_5 . Фермерське господарство «Інтер Агро» на даний час продовжує здійснювати свою діяльність.

У березні 2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з`явились записи про зареєстроване право суборенди на вищевказані земельні ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» на підставі договорів суборенди землі, ніби то укладених та підписаних від імені ФГ «Інтер Агро» за життя Станківським Віктором Романовичем.

Заявник в заяві стверджує, що Наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2021 за №1770/5 скасовані рішення, прийняті державним реєстратором Роздолівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про реєстрацію права суборенди на вищевказані земельні ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ». Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» в липні 2021 року повторно зареєструвало право суборенди на ці ж самі земельні ділянки за собою в іншого державного реєстратора.

В зв`язку з цим Фермерське господарство «Інтер Агро» має намір звернутися до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» про усунення перешкод в користуванні вказаними земельними ділянками та скасування державної реєстрації права суборенди за товариством «ЗЕРНОФАРТ».

Заявник стверджує, що на орендованих земельних ділянках загальною площею 80,7551 га, знаходяться вирощений ним майбутній урожай соняшника 2021 року; на земельних ділянках загальною площею 72,2696 га знаходиться майбутній урожай пшениці 2021 року; на земельних ділянках загальною площею 18,7550 га знаходиться майбутній урожай кукурудзи 2021 року. На думку заявника, Фермерське господарство «Інтер Агро» має право на збір зазначеного урожаю 2021 року.

Разом з тим, 20 липня 2021 року сільськогосподарська техніка за дорученням та в присутності комерційного директора ТОВ «ЗЕРНОФАРТ» Чернявського Віталія Миколайовича розпочала збір урожаю пшениці, зокрема з земельної ділянки з кадастровим номером :05:0182. Товариство посилається на те, що воно є законним користувачем вказаних земельних ділянок на підставі договорів суборенди землі, зареєстрованих 12-13 липня 2021 року.

Заявник обґрунтовує подану заяву тим, що має підстави побоюватись можливого збирання та реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» вирощеного ним врожаю, який знаходиться на орендованих господарством земельних ділянках. Просить суд забезпечити майбутній позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права суборенди за даним Товариством.

Враховуючи, що наданих заявником пояснень та доказів було недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, ухвалою суду від 23.07.2021 на підставі ч.4 ст.140 ГПК України призначено розгляд заяви в судовому засіданні з викликом сторін на 27.07.2021 на 16 год. 00 хв.

На визначену судом дату і час в судове засідання з`явились представники обох сторін.

Представник Фермерського господарства «Інтер Агро» в судовому засіданні подану заяву підтримав та просив її задовольнити, вжити заходів до забезпечення майбутнього позову.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» проти заяви про забезпечення позову заперечив. У наданих суду письмових поясненнях та в судовому засіданні пояснив суду зокрема наступне.

Як слідує з поданої заяви предметом майбутнього позову є усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права суборенди. На думку представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ», заявник не наводить доводів та фактів, яким саме чином незабезпечення позову обраним ним способом унеможливить виконання майбутнього рішення суду, а сам спосіб забезпечення вирішує спір по суті; заявником не доведено факту утруднення чи неможливості виконання рішення суду з посиланням на відповідні докази.

Заперечуючи проти поданої заяви, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» також вказав, що обставини щодо спадкування фермерського господарства за померлим його донькою, наявність договорів постачання насіння, палива, засобів захисту рослин тощо не підтверджує факту можливості утруднення виконання майбутнього рішення суду. Разом з тим, заборона ТОВ «ЗЕРНОФАРТ» виконувати будь-які сільськогосподарські роботи на земельних ділянках згідно переліку, передача урожаю на зберігання заявнику фактично вирішує спір по суті, та не є співмірним заходом забезпеченням позову. Заявник не наводить підстав та обґрунтування необхідності застосування саме такого заходу забезпечення позову.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (частина 3 статті 137 ГПК України).

При цьому, частиною 11 статті 137 ГПК України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;

7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

У п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011 зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 грудня 2018 року в справі №914/970/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16 червня 2020 року в справі №904/5876/19.

Згідно з частиною 4 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18.

Оцінивши в сукупності усі матеріали заяви, що надійшла, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у справі №902/752/21 у вигляді накладення арешту на урожай 2021 року, що знаходиться на земельних ділянках, згідно визначеного в заяві переліку, з одночасною передачею врожаю на зберігання позивачу та забороною відповідачу здійснювати на них господарську діяльність.

Суд наголошує, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як слідує із заяви про забезпечення позову, та підтверджено самим представником заявника в судовому засіданні, Фермерське господарство "Інтер Агро" має намір подати позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕРНОФАРТ" про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права суборенди.

При цьому забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Позовні вимоги, з якими позивач має намір звернутися з позовом до суду, а саме - усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права суборенди, - не співвідноситься із таким заходом забезпечення позову, як накладення арешту на майбутній урожай з передачею його заявнику на зберігання. Заявник не підтвердив суду, що його матеріально-правові вимоги стосуються того предмету, на який він просить накласти арешт. Предметом майбутнього позову не є матеріально-правова вимога щодо урожаю.

Особливості виникнення права власності землекористувача на посіви і насадження визначені Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України. Так, зі змісту ст.189 ЦКУ слідує, що продукцією, плодами та доходами є все, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. При цьому відповідно до ст.775 ЦК України наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою у найм.

У п. «б» ч.1 ст.95 ЗКУ закріплено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

В класифікації об`єктів права власності посіви та врожай є речами, а по відношенню до земельної ділянки вони є плодами. Як вбачається зі статті 189 Цивільного кодексу України, продукцією, плодами та доходами є все, що виробляється, добувається, одержується з речі або приносяться річчю. Відповідно до статті 775 Цивільного кодексу України наймачеві належить право власності на плоди, продукцію, доходи, одержані ним у результаті користування річчю, переданою в найм.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 95 Земельного кодексу України, землекористувач має право на посіви та насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, в липні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» зареєструвало право суборенди земельними ділянками, визначеними в заяві. На час розгляду заяви, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» зареєстровано право суборенди земельних ділянок.

Відповідно до статті 95 Земельного кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно статтей 316, 321, 328 Цивільного кодексу України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правомірність набуття такого права не є предметом судового дослідження під час розгляду заяви про забезпечення позову, а може бути досліджено судом у разі подачі позову. Тому вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить із наявних, тобто актуальних та не спростованих, а зареєстрованих у встановленому порядку речових прав.

Заявник не надав суду доказів, що права суборендаря на земельні ділянки за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОФАРТ» є нечинними.

На переконання суду, невжиття заходів позову, які просить заявник, жодним чином не утруднить виконання судового рішення у випадку прийняття судом рішення про задоволення вимог позивача про усунення перешкод в користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права суборенди за відповідачем.

При цьому вертаючись з заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на посіви на урожаї сільськогосподарських культур, заявник належним чином не обґрунтував, з посиланням на відповідні докази, та не довів того, що такі заходи узгоджуються з предметом позову. Фермерським господарством «Інтер Агро» не доведено, що невжиття саме таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Натомість враховуючи предмет арешту, вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може мати, значні фінансові втрати для відповідача, неспівмірні з предметом майбутнього позову.

Згідно приписів ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Господарський суд дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, у розумінні приписів ст.76 Господарського процесуального кодексу України, не вбачає належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову, визначених позивачем, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

З огляду на наявні матеріали, заява про вжиття заходів до забезпечення позову не підлягає задоволенню.

За встановлених обставин відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову жодним чином не може призвести до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст.ст. 136, 140, 233, 234, 235, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні заяви Фермерського господарства "Інтер Агро" про вжиття заходів забезпечення позову від 22.07.2021 у справі №902/752/21 відмовити.

2. Ухвала суду від 29.07.2021 у справі №902/752/21 набирає законної сили негайно після її проголошення.

3. Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-256, пункту 4 розділу X Прикінцевих положень та підпункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

4. Ухвалу суду від 29.07.2021 у справі №902/752/21 надіслати сторонам на наступні електронні адреси: заявника () представника заявника (), ТОВ "Зернофарт" ().

Суддя Нешик О.С.

віддрук. примірн.:

1 - до справи