РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2021Справа № 910/9006/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ» в особі Південної філії Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТИНУМ ІНТЕРНЕТ»

про стягнення 2 331, 40 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ» в особі Південної філії Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТИНУМ ІНТЕРНЕТ» про стягнення 2 331, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 13/2167 від 01.12.2014 щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням пені, просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 09.06.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 7-В.

Однак, конверт з ухвалою суду був повернутий відділенням поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданим йому правом на подання відзиву на позовну заяву, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2014 року між Південною філією Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ» (філія) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЛАТИНУМ ІНТЕРНЕТ» (замовник) було укладено договір № 13-2167 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, філія на підставі п. 4 ст. 16 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» та Положення про Південну філію Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ» виконує роботи (послуги) з радіочастотного моніторингу параметрів випромінювання та забезпечення електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) та випромінюючих пристроїв (ВП), а замовник на підставі Закону України «Про радіочастотний ресурс України» виконує свої зобов`язання щодо використання РЧР, а також здійснює оплату вищезгаданих робіт на рахунок філії.

Згідно п. 3.1 Договору, вартість робіт (послуг) по цьому Договору визначається згідно Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ», пов`язані з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу, затверджених Рішенням НКРЗ № 1256 від 11.12.08 та зареєстрованих міністерством юстиції України 25.12.08 за № 1238/15929 (далі - Тарифи).

Пунктом 3.6 Договору визначено, що замовник сплачує філії за роботи (послуги) по Договору шляхом перерахування суми вартості робіт на розрахунковий рахунок філії до 25-го числа наступного місяця, слідуючого за розрахунковим періодом, на підставі виставленого філією рахунку. Починаючи з 26 числа у разі несплати, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період.

Відповідно до п. 3.7 Договору, виконання робіт (послуг) підтверджується відповідним двостороннім Актом виконаних робіт. Друга сторона повинна підписати такий акт протягом 5 (п`яти) робочих днів з часу надходження або надати мотивовану відмову від підписання акту. У випадку коли, замовник не надіслав підписаний акт у вищевказаний термін та не надав мотивованої відмови, акт автоматично вважається узгодженим, а роботи (послуги) виконаними, та такими, що підлягають оплаті.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов Договору.

Цей Договір вважається подовженим на кожний наступний період тривалістю в один рік, але не більше терміну дії дозвільних документів (пункти 6.1, 6.2 Договору).

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань у період з грудня 2019 року по квітень 2021 року він виконував роботи, пов`язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), які відповідач прийняв, проте власних зобов`язань з оплати виконаних робіт не виконав, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість у розмірі 2 260, 32 грн.

12.03.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією від 03.03.2021 № Ф51/32-2 1-03/388 про сплату заборгованості у розмірі 2 056, 40, проте як доказів її отримання відповідачем, так і доказів її розгляду матеріали справи не містять.

Несплата заборгованості в добровільному порядку зумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За встановленими обставинами, на виконання умов договору позивачем у період з грудня 2019 року по квітень 2021 року було виконано роботи загальною вартістю 2 260, 32 грн, про що свідчать складені позивачем Акти про виконання робіт, пов`язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) згідно з Договором: № 19-14-9992 від 28.12.2019 на суму 132, 96 грн, № 20-14-141 від 31.01.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-1022 від 28.02.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-2292 від 31.03.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-2779 від 30.04.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-3793 від 29.05.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-4800 від 30.06.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-5618 від 31.07.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-6468 від 31.08.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-7447 від 30.09.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-8395 від 30.10.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-9348 від 30.11.2020 на суму 132, 96 грн, № 20-14-9934 від 31.12.2020 на суму 132, 96 грн, № 21-14-501 від 29.01.2021 на суму 132, 96 грн, № 21-14-1318 від 26.02.2021 на суму 132, 96 грн, № 21-14-2351 від 31.03.2021 на суму 132, 96 грн, № 21-14-2875 від 30.04.2021 на суму 132, 96 грн.

Вказані акти направлялись відповідачеві, що підтверджується відповідними реєстрами відправленої кореспонденції та розрахунковими документами про надання послуг поштового зв`язку. Так, зазначені у реєстрах номера документів відповідають номерам актів про виконання робіт.

Поряд із цим, в матеріалах справи відсутні докази вручення актів про виконання робіт відповідачеві.

Позаяк Главою 63 ЦК України не врегульовано особливостей передання та прийняття робіт, суд дійшов висновку про можливість застосування положень статті 882 Цивільного кодексу України за аналогією закону до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Так, за змістом ст. 882 ЦК України передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження повернення позивачу спірних актів виконаних робіт з вмотивованою відмовою від їх підписання.

При цьому, сам по собі факт відсутності підписаних сторонами актів виконаних робіт не є визначальним для висновку про невиконання позивачем робіт за Договором.

У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 523/6003/14-ц та у постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 у справі № 23/236.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення виконавцем умов даного Договору.

Таким чином, відповідач у встановлені Договором строки акти виконаних робіт не підписав та мотивованої відмови від їх підписання не надав, у зв`язку з чим такі роботи вважаються відповідачем прийнятими та підлягають оплаті.

З огляду на погоджений сторонами у п. 3.6 Договору порядок розрахунків, надані послуги повинні були бути оплачені до 25-го числа наступного місяця, слідуючого за розрахунковим періодом. Тобто, строк виконання грошового зобов`язання з оплати виконаних робіт настав, проте, докази погашення такого зобов`язання в матеріалах справи відсутні.

Отже, судом встановлено, що відповідач в порушення умов Договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 2 260, 32 грн, що належними та допустимими доказами спростовано не було.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищенаведене та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати виконаних робіт за Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 260, 32 грн є цілком обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 71, 08 грн пені.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Наведений позивачем розрахунок пені є арифметично правильним, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в сумі 71, 08 грн.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову в повному обсязі.

З огляду на результат вирішення спору, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАТИНУМ ІНТЕРНЕТ» (01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 7-В; ідентифікаційний код 35379059) на користь Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ» (03179, м. Київ, пр-т. Перемоги, 151; ідентифікаційний код 01181765) особі Південної філії Державного підприємства «УКРАЇНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ ЦЕНТР РАДІОЧАСТОТ» (65059, Одеська обл., м. Одеса, вул. Краснова, буд. 14, кімн. 33; ідентифікаційний код 23211596) 2 260, 32 грн (дві тисячі двісті шістдесят гривень 32 коп.) заборгованості, 71, 08 грн (сімдесят одна гривня 08 коп.) пені та 2 270, 00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 09.08.2021.

Суддя О.С. Комарова