УХВАЛА

м. Київ

05.08.2021Справа № 910/1539/21 (910/9303/21)

За позовом Приватного акціонерного товариства "РОСАВА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ", Товариства з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ"

про визнання договорів недійсними в межах справи № 910/1539/21

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від позивача Комлик І.С. - ліквідатор,

від відповідача 1 Логвиненко О.С. - предст. за дов.,

від відповідача 2 не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договорів недійсними в межах справи № 910/1539/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.07.2021.

09.07.2021 та 12.07.2021 від відповідачів надішли відзиви на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 05.08.2021.

У судовому засіданні розглянувши матеріали справи та заслухавши представника позивача, суд встановив наступне.

В поданій позовній заяві приватне акціонерне товариство "РОСАВА" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Комлика І.С. (надалі - позивач) просить суд:

- визнати недійсним Договір поворотної фінансової допомоги № 2/1020 від 15.10.2020, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" (01034, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЛОТОВОРІТСЬКА, будинок 6, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 18, );

- визнати недійсним Договір поворотної фінансової допомоги № 3/1120 від 04.11.2020 року, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" (01034, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЛОТОВОРІТСЬКА, будинок 6, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 18, );

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженого відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" (01034, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЛОТОВОРІТСЬКА, будинок 6, ) та з Товариства з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 18, ) на користь Приватного акціонерною товариства "РОСАВА" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 83, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 9 080,00 гри. (дев`ять тисяч вісімдесят гривень 00 коп.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" було укладено Договори поворотної фінансової допомоги № 2/1020 від 15.10.2020 та № 3/1120 від 04.11.2020 (далі - правочини), відповідно до яких Товариством з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" поворотну фінансову допомогу в розмірі 470.725.903, 00 грн.

Враховуючи викладене вище, позивач стверджує, що товариство з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" здійснило правочини внаслідок чого воно стало неплатоспроможним та виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Відповідачі подали відзиви на позовну заяву, в якому зазначили, про неможливість її задоволення, у зв`язку з її не обґрунтованістю та просили суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 2 Кодексом України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ГПК України).

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК.

Отже, ЦК імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому, визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

З огляду на сферу регулювання Кодексу України з процедур банкрутства загалом і за змістом статті 42, він є спеціальним по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.

Разом з тим, статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

За змістом ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

У ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що можуть визнаватися недійсними не лише правочини, але й спростовуватися майнові дії боржника. Майнові дії боржника - це вид юридичних дій, як-то вчинки, що здійснені боржником або від імені боржника і мають матеріальний вираз у формі документу будь-якого правочину (угоди, договору), розпорядчого документу, акту, пов`язаного з волевиявленням боржника як суб`єкта правовідносин на відчуження майнових активів боржника або відмову від них.

Отже, спростування майнових дій виступає як заперечення, відхилення, оспорення фактичних даних чи обставин, що визначають правомірність майнових дій боржника, та може мати форму визнання недійсними (незаконними, нечинними) дій боржника, які вчинені на підставі рішень власника або його органів управління (керівника боржника, власника боржника, загальних зборів боржника тощо).

Статтею 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлені підстави для визнання недійсними правочинів, вчинених боржником у підозрілий період, наслідком яких стала його неспроможність або неможливість виконання ним зобов`язань перед кредиторами.

При цьому, при розгляді даного спору суд бере до уваги, що дії боржника, зокрема але не виключно, щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів або можливість погасити заборгованість перед кредиторами. У період протягом трьох років, що передував відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії та правочини боржника повинні здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами, за умови, що такі дії, правочини призводять завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскільки період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника, у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня відкриття справи про його банкрутство, є підозрілим періодом, а правочини (договори) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Кодексі строку, тому будь-який правочин боржника може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Водночас, інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника.

Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.

Як зазначає позивач, Приватне акціонерне товариство "РОСАВА" теж перебуває в процедурі банкрутства і його активів стало недостатньо для задоволення вимог кредиторів, адже загальна сума грошових вимог кредиторів становить 9.923.959.253,20 грн., а в ході здійснення досудової ліквідаційної процедури ліквідаційною комісією було виявлено активи - рухоме і нерухоме майно Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" згідно наданих інвентаризаційних актів та описів, вартість майнового комплексу Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" за результатами оцінки складає 762.111.192,00 грн..

При цьому, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу станом на 04.07.2018, активи Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" (необоротні та оборотні) складають 3.372.203.000, 00 грн., тоді як зобов`язання Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" становлять 18.711.869.000, 00 грн., отже збиток Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" складає 16.876.750.000, 00 грн.

Таким чином, позивачем, в ході здійснення аналізу фінансового становища Приватного акціонерного товариства "РОСАВА", за наслідком інвентаризації майна Приватного акціонерного товариства "РОСАВА", його оцінки та аналізу кредиторських зобов`язань підприємства, ліквідаційною комісією виявлено те, що майна Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" недостатньо для погашення всієї його кредиторської заборгованості.

Вказані обставини і стали підставою для визнання Приватного акціонерного товариства "РОСАВА" банкрутом згідно постанови Господарського суду Київської області від 04.12.2018.

Враховуючи зазначене, правочини щодо надання безоплатної фінансової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" (тобто фактично відбулось призведення до неплатоспроможності боржника та неможливості ним виконати його грошові зобов`язання перед іншими кредиторами повністю або частково), чим завдано збитки його кредиторам, які могли отримати грошові кошти в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ".

За приписами ч. 3 ст. 216 ЦК України правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Отже, оскільки дані правочини - договори про надання безоплатної фінансової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" були вчинені боржником менше ніж за рік до відкриття провадження у справі про банкрутство, існує вся сукупність підстав для визнання таких правочинів недійсними на підставі ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до приписів частини 4 статті 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд наголошує, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Поручитель, який став солідарним боржником у зв`язку з невиконанням позичальником свого обов`язку у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, не є абсолютно вільним у обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, у якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17).

Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення заборгованості діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі № 405/1820/17 від 24.07.2019, № 910/8357/18 від 28.11.2019).

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 922/1903/18.

Отже, судом було встановлено, що внаслідок надання фінансової допомоги товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" за оспорюваними правочинами виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, і вказані обставини є підставою для задоволення позову, і визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Також, судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики, а роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 ["Cantoni v. Frace", заява № 17862/91, §31-32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 ("Vyerentsov v. Ukraine", заява № 20372/11, §65)].

Крім того, суд керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Частиною 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судовій збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати недійсним Договір поворотної фінансової допомоги № 2/1020 від 15.10.2020, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" (01034, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЛОТОВОРІТСЬКА, будинок 6, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 18, ).

3.Визнати недійсним Договір поворотної фінансової допомоги № 3/1120 від 04.11.2020, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" (01034, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЛОТОВОРІТСЬКА, будинок 6, ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 18, ).

4.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженого відповідальністю "ЗВ РІЕЛТІ" (01034, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗОЛОТОВОРІТСЬКА, будинок 6, ) та з Товариства з обмеженою відповідальністю "СКН "СУЧАСНА КОМЕРЦІЙНА НЕРУХОМІСТЬ" (01103, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 18, ) на користь Приватного акціонерною товариства "РОСАВА" (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 83, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 9 080,00 гри. (дев`ять тисяч вісімдесят гривень 00 коп.).

5.Ухвала підлягає оскарженню в порядку та строк розділу ІV ГПК України, та набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України.

6.Видати накази відповідно до ст. 327 ГПК України.

Суддя М.В. Пасько

Повний текст ухвали складено 10.08.2021.