РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021Справа № 910/1479/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейн Файненшинал Технолоджиз"

про стягнення 12 904,88 грн

Представники:

від позивача: Мітченко К.В.

від відповідача: Бабинін Д.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Файненшинал Технолоджиз» про стягнення 102658,06 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 28.09.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 91199,97 грн, пеню у розмірі 6755,81 грн, 3% річних у розмірі 1666,71 грн та інфляційні втрати у розмірі 3035,57 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

02.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

16.04.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи № 910/1479/21 за правилами загального позовного провадження.

Статтею 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Статтею 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій. Підготовче засідання має бути розпочате не пізніше ніж через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні суд, зокрема, може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи, з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше, вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста, здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті (ст. 182 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Так, обґрунтовуючи клопотання та зазначаючи про необхідність здійснення розгляду справи № 910/1479/21 за правилами загального позовного провадження, відповідач вказує на те, що не отримував жодних документів по даній справі (це, зокрема, підтверджується наявним у матеріалах справи поштовим поверненням № 621, яким на адресу відповідача було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі (причина повернення «за закінченням терміну зберігання»)), з позовною заявою ознайомився лише 12.04.2021, відтак, з метою дотримання основоположних принципів господарського судочинства, зокрема, з метою реалізації права відповідача на надання заперечень проти заявлених позовних вимог - вбачається доцільність розгляду справи № 910/1479/21 за правилами загального позовного провадження.

З огляду на викладе, ураховуючи вказані у заяві обставини, суд прийшов до висновку про необхідність розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

На виконання приписів Господарського процесуального кодексу, суд вважає за необхідне призначити підготовче засідання у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 суд ухвалив: здійснювати розгляд справи № 910/1479/21 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначити на 08.06.2021.

У підготовче засідання 08.06.2021 прибули представники сторін.

Представник відповідача подав додаткові пояснення, представник позивача підтримав заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За наслідками розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог до 12904,88 грн, судом прийнято зазначену заяву до розгляду.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 06.07.2021.

У підготовче засідання 06.07.2021 прибули представники сторін.

Представник позивача подав відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.07.2021.

У підготовче засідання 20.07.2021 прибули представники сторін.

Представник відповідача подав заяву про залишення позову без розгляду.

Розглянувши заяву відповідача про залишення позову без розгляду, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи заяву, відповідач вказує, що підписант позову - М. Щиголь не надав належних доказів на підтвердження своїх повноважень, оскільки, сама лише довіреність не може підтверджувати повноваження Щиголя Миколи Вікторовича, як особи, уповноваженої представляти інтереси позивача в порядку самопредставництва, оскільки, до позовної заяви не додано доказів того, що Щиголь Микола Вікторович обіймає відповідну посаду згідно трудового договору із позивачем; доказів, які дозволяють встановити обсяг повноважень вказаної особи (статут, положення, трудовий договір).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позов № 35-2б/7-14 від 27.01.2021 у даній справі підписано представником позивача - М. Щиголем.

До позову додано копію довіреності № 01-22/7-57 від 04.01.2021, відповідно до якої адвокату Щиголю Миколі Вікторовичу надано право бути уповноваженим представником Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» у господарських судах, зокрема, подавати та підписувати позовні заяви. Також, матеріали справи містять копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 6487/10 від 23.03.2018, відповідно до якого Щиголь Микола Вікторович має право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 4 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України.

Зазначене дає підстави вважати, що статус особи як адвоката підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю або посвідченням адвоката України.

Так, матеріали справи містять належні докази на підтвердження повноважень М.В. Щиголя, як представника позивача, зокрема, і повноважень на підписання позовної заяви, а відтак, заява відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України задоволенню не підлягає.

У підготовчому засіданні 20.07.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 27.07.2021.

У судове засідання 27.07.2021 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 27.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

28.09.2018 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (Орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Файненшинал Технолоджиз» (Орендар, відповідач) укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - частини приміщення на першому, другому та третьому поверхах пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 22,4 кв.м., а саме:

- частину приміщення № 226 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», площею 4,0 кв.м.;

- частину приміщення № 78 на 3-му поверсі пасажирського терміналу «D», площею 3,6 кв.м.;

- частину приміщення № 327 на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D», площею 4,0 кв.м.;

- три частини приміщення № 2 на 1-му поверсі пасажирського терміналу «D», загальною площею 10,8 кв.м. (кожна частина приміщення - 3,6 кв.м.), далі - Майно, розміщене за адресою: 08300, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7, що перебуває на балансі Орендодавця вартість якого визначена фізичною особою-підприємцем Гундаревою Аллою Олексіївною (сертифікат № 114/18 суб`єкта оціночної діяльності, виданий Фондом державного майна України від 09.02.2018 року) згідно з висновком про вартість майна від « 31» березня 2018 року і становить за незалежною оцінкою 2 102 700,00 (два мільйони сто дві тисячі сімсот гривень 00 копійок) грн. без урахування ПДВ.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Договору, майно передається в оренду з метою розміщення пунктів обміну валют (ведення діяльності з надання фінансових послуг населенню). Стан Майна на момент укладення договору визначається в Акті приймання-передавання Майна, підписання якого Сторонами є узгодженням комплектності, стану та призначення Майна, відсутності потреби в проведенні поточного та інших видів ремонту. Орендар, підписавши Акт приймання-передавання Майна, підтверджує отримання вичерпної інформації про особливі властивості та недоліки Майна, які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна Орендаря та інших осіб чи призвести до пошкодження самого Майна під час користування ним.

Пунктами 2.1, 2.2 Договору визначено, що Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати державної реєстрації права користування Майном та підписання Акта приймання-передавання Майна. Передача Майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це Майно. Власником Майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2018 року 78 851,25 грн. (сімдесят вісім тисяч вісімсот п`ятдесят одна гривня 25 копійок), відповідно до розрахунку орендної плати, що додається до Договору (п. 3.1 Договору).

У пункті 5.1 Договору сторони погодили, що Орендар зобов`язується протягом місяця після підписання Договору та державної реєстрації права користування Майном, підписати з Орендодавцем Акт приймання-передавання Майна. У разі затримки підписання Акта приймання-передавання Майна більше ніж на місяць з моменту підписання Договору, Орендар сплачує штраф у розмірі, що дорівнює розміру подвійної орендної плати за кожен прострочений місяць з дати підписання Договору згідно з розрахунком плати за базовий місяць оренди державного нерухомого майна, що є невід`ємною частиною Договору. Невиконання цієї умови є підставою для розірвання Договору.

Укласти протягом 15 (п`ятнадцяти) робочих днів після підписання Договору оренди з Орендодавцем договір про відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, відшкодування податку за землю.

Відповідно до п. 5.4 Договору Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Орендодавцю. До 15 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Орендодавця Акт приймання-здачі виконаних послуг (далі - Акт) та рахунок-фактуру (далі - рахунок). Орендар несе відповідальність за вчасне отримання рахунку та Акту. Датою отримання рахунку та Акту вважається 12 число кожного місяця незалежно від дати їх фактичного отримання. Сплата рахунку здійснюється Орендарем до 15 числа того ж місяця. Підписаний Акт приймання-здачі виконаних послуг Орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію Орендодавця протягом 5-ти календарних днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти календарних днів Акт приймання-здачі виконаних послуг не буде повернуто Орендодавцю, та не буде надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами.

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей договір укладено строком на 10 років, що діє з «28» (двадцять восьмого) вересня 2018 (дві тисячі вісімнадцятого) року до « 27» (двадцять сьомого) вересня 2028 (дві тисячі двадцять восьмого) року включно. Продовження строку дії Договору оренди здійснюються за умови наявності дозволу уповноваженого управляти державним майном, який надається на запит орендодавця.

Дослідивши зміст Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди державного майна.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оренда - речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" законодавство України про оренду державного та комунального майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, складається з цього Закону, інших законодавчих актів.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - частини приміщення на 1-му, 2-му та 3-му поверхах пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 22,4 кв.м, що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна від 25.10.2018.

Судом встановлено, що на виконання п. 5.1 Договору, 02.01.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 02.5-14/1-338 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендодавцю (далі - Договір № 02.5-14/1-338).

Додатковою угодою № 1 від 26.02.2019 до Договору № 02.5-14/1-338 від 02.01.2019 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендодавцю, сторони домовилися в назві договору, по тексту договору та додатків до нього назву сторони «балансоутримувач» замінити на назву «орендодавець».

Положеннями Договору № 02.5-14/1-338 визначено, що Орендодавець надає, а Орендар отримує та оплачує послуги, що визначені п. 1.1.1 цього договору за вартостями (цінами), вказаними в даному пункті договору.

Поряд з цим, відповідно до п. 1.1.2 Договору № 02.5-14/1-338 Орендодавець забезпечує технічну можливість для під`єднання обладнання Орендаря до електричних мереж Орендодавця з метою передачі Орендарю електричної енергії, а Орендар відшкодовує витрати Орендодавця за цінами (тарифами), встановленими уповноваженим органом державної влади (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, далі - НКРЕКП).

Згідно з п. 1.4 Договору № 02.5-14/1-338 сплата за Послуги здійснюється Орендарем - з 25.10.2018 (дати підписання Акту приймання-передачі орендованого майна від 25.10.2018 до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, № 3057 від 28.09.2018).

Розмір оплати за Послуги залежить від фактичного їх об`єму, тарифів та витрат Орендодавця, пов`язаних з обсягом Послуг в період їх надання, якості Послуг та інших випадків, передбачених чинним законодавством України (п. 1.4 Договору № 02.5-14/1-338).

Положеннями п. 1.9 Договору № 02.5-14/1-338 визначено, що вартість (ціна) Послуг може змінюватись у разі зміни витрат Орендодавця, пов`язаних з наданням цих Послуг, та інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Орендодавець зобов`язаний повідомити Орендаря у письмовій формі (рекомендованим листом з повідомленням або вручити уповноваженій особі під підпис) не пізніше, ніж за 15 календарних днів до введення їх в дію, а Орендар зобов`язаний прийняти їх для розрахунків.

Згідно з п. 2.2.1, 2.2.2 Договору № 02.5-14/1-338 Орендар зобов`язується своєчасно здійснювати розрахунки за договором. Щомісяця, з 10 числа місяця, що слідує за звітним, самостійно одержувати в бухгалтерії Орендодавця Рахунок, Акт та раз на рік рахунок-фактуру на оплату земельного податку згідно з пунктом 1.1.3 Договору. Орендар несе відповідальність за вчасне отримання Рахунку та Акту. Датою отримання Рахунку та Акту вважається 15 число кожного місяця незалежно від дати його фактичного отримання. Сплата Рахунку здійснюється Орендарем до 20 числа того ж місяця, у Підписаний Акт Орендар зобов`язаний повернути в бухгалтерію Орендодавця протягом 5-ти робочих днів з дати його отримання або надати в цей строк вмотивовану відмову від його підписання. Якщо протягом 5-ти робочих днів Акт не буде повернутий Орендодавцю та не надана в цей строк вмотивована відмова від його підписання, він вважається підписаним Сторонами. Акт підписується керівниками Сторін або призначеними керівниками повноважними особами (за умови надання документів про надання таких повноважень). Підписання Акту Орендарем є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих Послуг.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору № 02.5-14/1-338 за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором.

Судом встановлено, що Орендодавцем у період з квітня по червень 2020 року надано Орендарю послуги на загальну суму 110 912,35 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-здачі виконаних послуг згідно з договором № 02.5-14/1-338 від 02.01.2019.

Поряд з цим, всупереч положенням договору, своєчасну оплату наданих послуг було здійснено відповідачем частково, а саме в сумі 19 712,38 грн. Заборгованість у сумі 91 199,97 грн сплачено відповідачем з порушенням встановленого строку, а саме 02.02.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем зобов`язань за Договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 28.09.2018, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 7085,62 грн, 3% річних у розмірі 1749,18 грн та інфляційні втрати у розмірі 4070,08 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, відтак, нарахування та стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені суперечить зазначеній нормі Закону.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, 28.09.2018 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юкрейн Файненшинал Технолоджиз» було укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності, відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно - частини приміщення на першому, другому та третьому поверхах пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 22,4 кв.м.

Судом було встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - частини приміщення на 1-му, 2-му та 3-му поверхах пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), загальною площею 22,4 кв.м, що підтверджується Актом приймання-передавання орендованого майна від 25.10.2018.

Поряд з цим, на виконання п. 5.1 Договору, 02.01.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 02.5-14/1-338 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендодавцю.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Як встановлено судом, п. 2.2.2 Договору № 02.5-14/1-338 передбачено, що Орендар зобов`язаний з 10 числа місяця, що слідує за звітним самостійно одержувати в бухгалтерії Орендодавця Рахунок та Акт, та здійснити сплату до 20 числа того ж місяця.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав здійснити оплату за Рахунками-фактурами № 897/535, № 897/536, № 897/537 не пізніше 20.05.2020, за Рахунками-фактурами № 897/658, № 897/659, № 897/660 не пізніше 20.06.2020, за Рахунками-фактурами № 897/782, № 897/783, № 897/784 не пізніше 20.07.2020.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач в межах визначених Договором № 02.5-14/1-338 строків сплатив позивачу заборгованість у розмірі 19712,38 грн, заборгованість у розмірі 91199,97 грн було сплачено з порушенням встановленого договором строку оплати, а саме 02.02.2021.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору № 02.5-14/1-338 за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Орендар зобов`язаний, в разі несвоєчасної оплати отриманих Послуг, сплачувати Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного погашення заборгованості за цим Договором.

Перевіривши розрахунок пені за прострочення оплати (що міститься в заяві про зменшення розміру позовних вимог), з урахуванням встановленого у Договорі № 02.5-14/1-338 строку оплати та дати здійснення сплати заборгованості відповідачем, суд зазначає, що визначені позивачем періоди нарахування є необґрунтованими, оскільки включають день здійснення відповідачем сплати заборгованості, відтак, здійснивши перерахунок пені за несвоєчасну сплату заборгованості за Рахунками-фактурами № 897/535, № 897/536, № 897/537 (період з 21.05.2020 по 01.02.2021), за Рахунками-фактурами № 897/658, № 897/659, № 897/660 (період з 21.06.2020 по 01.02.2021), за Рахунками-фактурами № 897/782, № 897/783, № 897/784 (період з 21.07.2020 по 01.02.2021), суд зазначає, що обґрунтованою сумою пені, що підлягає до стягнення з відповідача є пеня у сумі 7055,64 грн, а відтак, вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо доводів відповідача про те, що нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій суперечить Прикінцевим положенням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», суд зазначає наступне.

Так, відповідно до положень пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: 1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; 2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; 5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; 6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; 7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з положень Договору № 02.5-14/1-338 та додатків до нього, предметом даного договору не є відносини сторін щодо безпосереднього надання позивачем (як виконавцем у розумінні приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги») житлово-комунальних послуг відповідачу, предметом Договору № 02.5-14/1-338 є відносини щодо відшкодування орендарем витрат орендодавця, пов`язаних з утриманням орендованого відповідачем майна.

З огляду на викладене, суд зазначає, що норми пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не підлягають застосуванню до даних правовідносин, відтак, доводи відповідача щодо відсутності законодавчих підстав для стягнення з нього штрафних санкцій є необґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1749,18 грн та інфляційні втрати у розмірі 4070,08 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату заборгованості за Рахунками-фактурами № 897/535, № 897/536, № 897/537 (період з 21.05.2020 по 01.02.2021), за Рахунками-фактурами № 897/658, № 897/659, № 897/660 (період з 21.06.2020 по 01.02.2021), за Рахунками-фактурами № 897/782, № 897/783, № 897/784 (період з 21.07.2020 по 01.02.2021), суд зазначає, що обґрунтованою сумою 3% річних є 1741,69 грн, обґрунтованою сумою інфляційних втрат - 4070,08 грн, відтак, вимоги, позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню, вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юкрейн Файненшинал Технолоджиз" (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, 4А, офіс 139; ідентифікаційний код: 34953968) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код: 20572069) пеню у розмірі 7055 (сім тисяч п`ятдесят п`ять) грн 64 коп., 3% річних у розмірі 1741 (одна тисяча сімсот сорок одна) грн 69 коп., інфляційні втрати у розмірі 4070 (чотири тисячі сімдесят) грн 08 коп. та судовий збір у розмірі 2263 (дві тисячі двісті шістдесят три) грн 41 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.08.2021

Суддя Ю.В. Картавцева