ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1666/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Лідіс", м. Харків
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш", м. Харків
про стягнення 433349,10 грн.
за участю представників:

позивача - Плугатирьов В.В.

відповідача - Бакулін А.С.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Лідіс" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по договору підряду № 09/19-1 від 17.10.2019 в сумі 368000,00 грн., 3932,05 грн. відсотків згідно п.7.4. договору, 18400,00 грн. пені згідно п.7.5. договору, 31243,20 грн. інфляційних збитків та 11773,85 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.05.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Відповідач, через канцелярію суду 04.06.2021 за вх.№ 13117, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд: вимогу про стягнення основної суми боргу задовольнити лише у розмірі доведеної простроченої заборгованості; вимогу щодо стягнення пені за прострочення оплати задовольнити у сумі не більше 884,86 грн., застосувавши норми щодо спливу строку позовної давності та задовольнивши клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені); вимогу про стягнення 1% річних, згідно п. 7.4. договору задовольнити у сумі не більше 3721,83 грн.; вимогу про стягнення інфляційних збитків задовольнити у сумі не більше 29628,43 грн.; у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних, 11773,85 грн., згідно статті 625 Цивільного кодексу України відмовити у повному обсязі; у задоволенні вимоги щодо покладання на відповідача витрат на професійну правничу допомогу позивачу відмовити в повному обсязі; здійснити розподіл витрат зі сплати судового збору, відповідно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагають норми ГПК України.

У підготовчому засіданні 05.07.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.07.2021 о 09:45.

У судовому засіданні 12.07.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 05.08.2021 о 10:30.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "НВП Лідіс" (підрядник) та Державним підприємством "Завод "Електроважмаш" (замовник) було укладено договір підряду № 09/19-1 (надалі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору, підрядник зобов`язується за дорученням замовника на власний ризик виконати роботу у відповідності до умов договору, а замовник зобов`язується прийняти роботу та оплатити її.

Предметом договору є капітальний ремонт покрівлі з улаштуванням парапетів із оцинкованої сталі: Корпус 1 (інв.№010001) цех №111; Корпус 2 (інв. №010002) цех №078, цех №121, 122, 123; Корпус 18 (інв.№010012) цех №111; Корпус 4 (інв.№010004) цех №139, цех №009 (п.1.2. договору).

Пунктом 2.3. договору було передбачено, що загальна вартість договору складає 1174407,24 грн., в тому числі ПДВ 20% - 195734,54 грн.

Найменування, обсяги та ціна виконуваних робіт зазначені у договірній ціні (додаток 2), який є невід`ємною частиною договору (п.2.4. договору).

Відповідно до п.4.1 та п.4.2. договору, приймання-передача виконаних робіт здійснюється сторонами протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання замовником письмового повідомлення про виконання робіт за даним договором. Замовник в разі виявлення недоліків (дефектів) у виконаних роботах (або при виконанні робіт) вправі відмовитися від прийняття робіт до моменту усунення підрядником всіх недоліків (дефектів).

Пунктом 5.1. договору було передбачено, що замовник здійснює авансування в розмірі вартості матеріалів, що складає 825420,97 грн., в тому числі ПДВ 20% - 137570,16 грн. і протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання рахунку після підписання договору.

Згідно п.5.2. договору, остаточний розрахунок повинен здійснений замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт, та становить 348986,27 грн., в тому числі ПДВ 20% - 58164,38 грн.

На виконання умов договору позивачем було виконано ремонт на загальну суму 1168489,22 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за березень від 06.03.2020 за договором.

Також, 06.03.2020 між сторонами були складені акт підтвердження виконання робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за березень на суму 1168489,22 грн.

Згідно позову позивач вказує, що відповідач частково сплатив вказану вартість ремонту, а саме: 300000,00 грн. було сплачено 24.10.2019; 300000,00 грн. було сплачено 05.11.2019; 100489,22 грн. було сплачено 15.05.2020; 100000,00 грн. було сплачено 04.06.2020, що разом складає 800489,22 грн. Станом на 30.04.2021 сума основного боргу відповідача по договору складає 368000,00 грн.

При цьому суд зазначає, що доказів сплати відповідачем вартості робіт у розмірі 368000,00 грн. за актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за березень від 06.03.2020 за договором в матеріалах справи не міститься, а у відповідності до п.5.2. договору, остаточний розрахунок повинен бути здійснений замовником протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі виконаних робіт.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що 24.03.2020 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором у розмірі 368000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Враховуючи вищевикладене, заборгованість за договором у розмірі 368000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3932,05 грн. відсотків згідно п.7.4. договору, 31243,20 грн. інфляційних збитків та 11773,85 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.4. договору було встановлено, що у разі порушення строку оплати робіт, передбачених цим договором, підрядник має право вимагати оплату 1% річних та інфляційні витрати.

Отже, сторонами з огляду на положення ст. 625 Цивільного кодексу України у договорі було встановлено розмір річних за прострочення виконання грошового зобов`язання - 1%, а не 3% річних, які позивач просить стягнути з відповідача.

Таким чином, перевіривши розрахунки позивача 1% річних та інфляційних збитків, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 31243,20 грн. інфляційних збитків та 3924,62 грн. 1% річних. Вимога позивача про стягнення 3% річних у розмірі 11773,85 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 18400,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно п. 7.5. договору, за порушення строку остаточного розрахунку (оплати робіт), передбачених цим договором, підрядник має право пред`явити замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, в частині 2 статті 343 Господарського кодексу України, прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи наведені норми законодавства, те, що згідно п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а позивач звернувся до суду з позовом 30.04.2021 (опис вкладення до цінного листа на ім`я господарського суду Харківської області - том 1 а.с. 37), та те, що 24.03.2020 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором у розмірі 368000,00 грн., суд дійшов висновку, що відповідачу могла бути нарахована пеня у розмірі 19586,45 грн. за період 30.04.2020 - 24.09.2020.

Втім, з огляду на положення п. 7.5. договору, яким були встановлені обмеження щодо розміру пені - 5% від несплаченої суми, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 18400,00 грн. (368000,00 грн.*5%=18400,00 грн.).

Відповідач у відзиві на позовну заяву подав клопотання про зменшення штрафних санкцій (пені) на 95%.

Розглянувши вищезазначене клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, статтею 233 Господарського кодексу України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.

В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені відповідач вказує, що ДП "Завод "Електроважмаш" не отримує ані бюджетного фінансування, а ні будь-яких дотацій чи преференцій. На рахунки ДП "Завод "Електроважмаш" декілька разів були накладені арешти, що сприяло зростанню заборгованості підприємства перед кредиторами, виникненню заборгованості по заробітній платі та по сплаті соціальних внесків до Державного бюджету. Періодичне блокування господарської діяльності підприємства, шляхом накладання арештів на всі рахунки відповідача та кризовий стан в галузі машинобудування, сприяло виникненню ситуації, коли держане підприємство змушено здійснювати часткові виплати не тільки контрагентам, але і працівникам стосовно виплати заробітної плати, платежів до бюджету та комунальних платежів. Також, відповідач вказує, що ДП "Завод "Електроважмаш" внесено до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, накладення стягнення надмірних сум штрафних санкцій, значно зменшує вартість підприємства, що в результаті приватизації завдасть збитків Державі внаслідок недоотримання реальної вартості підприємства.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на специфіку господарської діяльності відповідача в галузі машинобудування, скрутний фінансовий стан останнього, та те, що відповідач не мав можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за виконані роботи, суд, враховуючи інтереси позивача, дійшов висновку, що зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50% забезпечить дотримання справедливого балансу інтересів обох сторін.

При цьому суд зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, судом стягнуто з відповідача на користь позивача 1% річних та інфляційних збитків, що також компенсує можливі негативні наслідки для позивача.

Здійснивши перерахунок суми пені з урахуванням її зменшення на 50%, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 9200,00 грн.

Разом з цим суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

З огляду на положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та те, що позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню, витрати зі сплати судового збору у розмірі 6323,52 грн. покладаються на відповідача, а у розмірі 176,48 грн. на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 120, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299, ідентифікаційний код 00213121) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Лідіс" (61099, м. Харків, вул. Єнакіївська, буд. 1, ідентифікаційний код 33605504) заборгованість по договору підряду № 09/19-1 від 17.10.2019 в сумі 368000,00 грн.; 9200,00 грн. пені; 31243,20 грн. інфляційних збитків; 3924,62 грн. 1% річних та 6323,52 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Лідіс" (61099, м. Харків, вул. Єнакіївська, буд. 1, ідентифікаційний код 33605504).

Відповідач: Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд. 299, ідентифікаційний код 00213121).

Повне рішення складено "09" серпня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/1666/21