ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1704/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламне агентство "ВІРСАВІЯ", м. Харків
до Комунального підприємства "Міський інформаційний центр", м. Харків
про визнання протиправними дії
за участю представників:

позивача - Миронов О.А. (посвідчення № 780 від 22.12.1997 р.);

відповідача - Товкес Н.Г. (довіреність № 3496/0/2-20 від 19.10.2020 р.)

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рекламне агентство "ВІРСАВІЯ" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Міський інформаційний центр", в якій просить суд:

1) визнати протиправним та таким, що порушує п. 3.2.9. договорів про надання в користування місць, які перебувають в комунальній влсності для розташування спеціальних конструкцій № 4196, 4197, 4195 з боку КП "Міський інформаційний центр" в частині зобов`язання ТОВ "Рекламне агенство "Вірсавія" демонтувати належні позивачу спеціальні конструкції:

- за адресою: м. Харків, вул. Барабашова, 38 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Весніна - щит стаціонарний 1,2*1,8 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 27 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, бульвар Грицевця - вул. Велика Кільцева - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, провулок Фейєрбаха - майдан Фейєрбаха - щит стаціонарний 4,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська - проспект Тракторобудівників - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Морозова - вул. Киргизька, 15-А - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Олександрівський - бульвар Богдана Хмельницького - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Московський - вул. Лосівська - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Московський - вул. Плиткова - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів - вул. Гвардійців Широнінців - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, на розі Б. Грицевця та вул. Велика Кільцева - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м.

2) зобов`язати КП "Міський інформаційний центр" до належного виконання умов договорів в частині надання протягом 10 днів інформації про інші рівноцінні місця для розповсюдження зовнішньої реклами та укладання відповідних договорів ТОВ "Рекламне агенство "Вірсавія".

Ухвалою суду від 11.05.2021 р. було відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначенням її на 25.05.2021 р. о 10:15.

Ухвалою від 25.05.2021 судом повідомлено учасників справи про наступне підготовче засідання, яке відбудеться 15.06.2021 р. о 11:00. Ухвалою від 15.06.2021 судом повідомлено учасників справи про наступне підготовче засідання, яке відбудеться 08.07.2021 р. о 10:00. Ухвалою від 08.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 15.07.2021 р. о 11:45. Ухвалою від 15.07.2021 судом повідомлено учасників справи про наступне судове засідання, яке відбудеться 03.08.2021 р. о 11:00.

Позивач в судове засідання з`явився, підтримує свої позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання з`явився, 19.05.2021 р. за вх. № 11496 надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог Позивача в повному обсязі. В обгрунтування свого відзиву зазначає наступне.

23.03.2021 р. до Відповідача надійшов лист Департаменту контролю Харківської міської ради від 22.03.2021 р. за № 285/0/1722-21 з додатками, в якому повідомлено щодо здійснення робіт з ремонту/заміни інженерних мереж та фасадів будинків, початок яких заплановано 01.04.2021 р. та було проінформовано про необхідність врегулювання питання демонтажу спеціальних конструкцій з розповсюджувачами зовнішньої реклами з ТОВ "РА "Давід". Так, листом № 1155/0/2-21 від 26.03.2021 р. Відповідач повідомив Позивача про здійснення робіт з ремонту/заміни інженерних мереж та фасадів будинків на місцях, які передбачають необхідність демонтажу спеціальних конструкцій.

Відповідач вказує на те, що умовами договорів про надання в користування місць, які перебувають в комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій, укладених між сторонами не передбачено обов`язку Відповідача щодо надання користувачам документів на підтвердження реальності запланованих робіт з ремонту інженерних мереж, підстав їх проведення, конкретних місць, змісту та строків здійснення ремонту, а згідно п. 3.2.9. договорів, Відповідач при наявності інформації повинен письмово повідомити користувача в 3-денний строк про проведення запланованих робіт і необхідність проведення демонтажу.

У відзиві на позов Відповідач зазначає, що п. 16 Типових правил розміщення зовнішньої реклами визначено, що дозвіл погоджується з власником місця або уповноваженим ним органом (особою) і управлінням містобудування та архітектури, а також з утримувачами інженерних комунікацій в разі розміщення зовнішньої реклами в межах охоронних зон цих комунікацій. Однією з умов погодження дозволу на розміщення зовнішньої реклами в межах охоронної зони є можливість безперешкодного доступу до інженерної мережі для ремонту або реконструкції. Так, Позивач при отриманні погоджень дозволу на розміщення зовнішньої реклами надав гарантійні листи балансоотримувачам місць та утримувачам інженерних комунікацій, в яких зобов`язувався у випадку виникнення необхідності проведення робіт з ремонту та обслуговування місць, на яких розташовані спеціальні конструкції Позивача, надати вільний доступ до цих місць для проведення робіт.

Згідно п. 2.1. Правил, робочим органом визначено відділ реклами Департаменту контролю ХМР, на який покладено функції щодо регулювання діяльності у сфері розміщення зовнішньої реклами у м. Харкові.

П. 6.1.4. Правил визначено, що повноваження щодо визначення можливості надання розповсюджувачу зовнішньої реклами в користування місця під розміщення спеціальної конструкції зовнішньої реклами надані лише робочому органу, який безпосередньо перевіряє місце розташування рекламного засобу на предмет наявності на це місце пріоритету іншого заявника або надання на місце зареєстрованого в установленому порядку дозволу, оскільки повноваження ведення інформаційного банку даних місць розташування рекламних засобів й плану їх розміщення належать робочому органу. Після перевірки місця керівник робочого органу приймає рішення щодо надання місця.

Відповідач зазначає, що рішенням 45 сесії ХМР 5 скликання від 23.06.2010 р. № 183/10 "Про затвердження Порядку надання в користування місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій" затверджено відповідний Порядок, згідно п. 1 якого КП "Міський інформаційний центр" уповноважено надавати в користування розповсюджувачам зовнішньої реклами на підставі договору про надання в користування місць, які перебувають в комунальній власності для розташування спеціальних конструкцій місця розташування спеціальних конструкцій, місця, які перебувають в комунальній власності знаходяться на балансі Відповідача і не передані в повне господарське відання, оперативне управління, користування (оренду) іншим комунальним підприємствам, установам, організаціям.

Як вказує Відповідач, на підставі визначеного робочим органом рівноцінного місця та досягнення між ним та Позивачем згоди щодо цього місця, згідно п. 3.2.9. догвоору, в 10-денний строк з початку реконструкції, ремонту, будівництва вирішує питання про надання права на користування рівноцінними місцями щодо нового місця, за яким між робочим органом та Позивачем досягнуто згоди шляхом укладання відповідного договору згідно делегованих повноважень, визначених рішенням ХМР від 30.09.2009 р. № 234/09 "Про надання повноважень".

Отже, як зазначає Відповідач, в його діях щодо попередження Позивача про необхідність проведення демонтажу спеціальних конструкцій з посиланням на заплановані роботи з ремонту/зміни інженерних мереж та фасадів будинків й щодо повідомлення про те, що для вирішення питання надання іншого рівноцінного місця необхідно звернутись саме до робочого органу та не вбачається жодних порушень норм чинного законодавства.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Враховуючи положення ст. ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання Відповідача.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ "Рекламне агенство "Вірсавія" та КП "Міський інформаційний центр" були укладені договори № 4197 від 29.05.2020 р., № 4195 від 29.05.2020 р. та № 4196 від 29.05.2020 р. про надання в користування місць, які перебувають в комунальній власності для розташування спеціальних конструкцій.

Предметом даних договорів є надання комунальним підприємством користувачу в користування місця, які перебувають в комунальній власності для розташування спеціальних конструкцій згідно додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

Під користуванням сторони розуміють тимчасове платне використання розповсюджувачем зовнішньої реклами (Користувачем) місць, які перебувають в комунальній власності з метою: а) встановлення на них спеціальних конструкцій, які знаходяться у користувача на законних підставах та їх використання у формах, не заборонених чинним законодавством для розміщення зовнішньої реклами; б) обслуговування спеціальних конструкцій (підтримання в належному стані, наклеювання рекламоносіїв).

ТОВ "Рекламне агенство "Вірсавія" є правонаступником (внаслідок реорганізації) ТОВ "Рекламне агенство "Давід".

Заявник є власником спеціальних конструкцій для розміщення зовнішньої реклами, а саме:

- за адресою: м. Харків, вул. Барабашова, 38 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Весніна - щит стаціонарний 1,2*1,8 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 27 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, бульвар Грицевця - вул. Велика Кільцева - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, провулок Фейєрбаха - майдан Фейєрбаха - щит стаціонарний 4,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська - проспект Тракторобудівників - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Морозова - вул. Киргизька, 15-А - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Олександрівський - бульвар Богдана Хмельницького - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Московський - вул. Лосівська - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Московський - вул. Плиткова - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів - вул. Гвардійців Широнінців - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, на розі Б. Грицевця та вул. Велика Кільцева - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м.

30.03.2021 р. Позивач отримав лист від КП "Міський інформаційний центр" від 26.03.2021 р. № 1155/0/2-21, в якому викладено попередження про необхідність демонтажу вказаних спеціальних конструкцій з посиланням на заплановані з 01.04.2021 р. роботи з ремонту/зміни інженерних мереж та фасадів будинків та не надано жодних документів на підтвердження реальності запланованих робіт з ремонту інженерних мереж, підстав їх проведення, конкретних місць, змісту та строків здійснення ремонту.

На зазначених спеціальних конструкціях розміщується реклама політичного діяча, який є конкурентом чинного голови Виконавчого комітету Харківської міської ради. Як зазначає Позивач, протиправне втручання у вільну господарську діяльність Позивача має на меті створити перешкоди для політичної реклами політичного конкурента очільника виконкому. Після розміщення вказаної політичної реклами почалось зазначене втручання в господарську діяльність Позивача.

Частиною 1 статті 16 Закону України "Про рекламу" визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067 затверджено типові правила розміщення зовнішньої реклами, які регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Пунктом 3 Типових правил передбачено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Розміщення зовнішньої реклами в м. Харкові регулюється рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові» від 02.10.2013 року №609 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 4.1. Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові передбачено, що розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові здійснюється на підставі дозволів, які видаються робочим органом на підставі рішень виконавчого комітету Харківської міської ради.

Крім того, пунктом 4.3. правил, визначено, що дозвіл виданий у встановленому цими правилами порядку, є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних із розміщенням утримувачів конструкції.

Відповідно до п. 28 Типових правил розміщення зовнішньої реклами (затверджені постаново КМУ від 29.12.2003 р. № 2067), у разі зміни містобудівної ситуації, проведення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування рекламного засобу, які зумовлюють необхідність зміни місця розташування рекламного засобу, робочий орган у семиденний строк письмово повідомляє про це розповсюджувача зовнішньої реклами. В десятиденний строк з початку зміни містобудівної ситуації, реконструкції, ремонту, будівництва робочий орган надає розповсюджувачу зовнішньої реклами інформацію про інше рівноцінне місце. У разі досягнення згоди щодо нового місця розташування рекламного засобу вносяться зміни у дозвіл.

Відшкодування витрат, пов`язаних з демонтажем рекламного засобу на новому місці здійснюється відповідно до договору з власником місця розташування рекламного засобу.

Згідно п. 7.1.4 Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Харкові (затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2013 р. № 609), у разі зміни містобудівної ситуації, проведення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування рекламного засобу, які зумовлюють необхідність зміни місця розташування рекламного засобу, робочий орган у семиденний строк письмово повідомляє про це розповсюджувача зовнішньої реклами. У десятиденний строк із початку зміни містобудівної ситуації, реконструкції, ремонту, будівництва робочий орган надає розповсюджувачу зовнішньої реклами інформацію про інше рівноцінне місце. У разі досягнення згоди щодо нового місця розташування рекламного засобу вносяться зміни у дозвіл.

Плата за надання робочим органом послуг, пов`язаних зі зміною місця розташування рекламного засобу не справляється.

Строк дії дозволу продовжується на час, необхідний для вирішення питання про надання рівноцінного місця. Після закінчення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування рекламного засобу розповсюджувач зовнішньої реклами має пріоритетне право на розташування рекламного засобу.

Так, договорами, укладеними з КП "Міський інформаційний центр", передбачено: КП "Міський інформаційний центр" має право здійснювати роботи з демонтажу спеціальних конструкцій у випадках, коли користувачем самостійно не був проведений демонтаж спеціальної конструкції, яка встановлена на місці запланованого проведення ремонту, реконструкції, будівництва, за умови, що КП "Міський інформаційний центр" повідомило користувача про проведення цих робіт на даному місці за допомогою поштового зв`язку.

П. 3.2.9. договорів, укладених з КП "Міський інформаційний центр" визначено, що при наявності у КП "Міський інформаційний центр" інформації про необхідність проведення реконструкції, ремонту, будівництва на місцях, яка передбачає необхідність демонтажу спеціальних конструкцій, відступу від договору та/або порядку розміщення зовнішньої реклами в м. Харкові, в триденний строк направляти користувачу письмове повідомлення про проведення запланованих робіт і необхідність проведення демонтажу та у десятиденний строк з початку реконструкції, ремонту, будівництва, у разі досягнення згоди щодо нового місця розташування спеціальної конструкції, вирішувати питання про надання права на користування рівноцінними місцями.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом Верховенства права та права на судовий захист, уникаючи принципу надмірного формалізму, та усуваючи підстави для використання правового пуризму суд вирішив, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного.

На підставі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать ст. 174 Господарського кодексу України.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами статей 526-527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статями 525 - 526 ЦК України передбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд вважає за необхідне зазначити, що характер спірних правовідносин між Позивачем та Позивачем має ознаки договірних триваючих.

Так з висновків викладених у Постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 916/626/18 та у Постанові КГС ВС від 9 квітня 2020 року у справі № 910/4962/18, вбачається, що зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Верховний Суд дійшов висновку, що закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язань виконавця, які виникли внаслідок його укладення та не були виконані на момент припинення договору, не звільняє від виконання зобов`язань за договором щодо надання відповідних послуг.

Наведені висновки ВС повністю узгоджуються з приписами чинного законодавства. Верховний Суд послався на частину 1 статті 598 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України та стаття 202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд із належним виконанням законодавство передбачає й інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору. Тобто, на думку ВС, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору.

Відповідно до частини 7 статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов`язання, що виникли в сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Таким чином, зобов`язання, яке існувало на момент дії договору, однак лишилося невиконаним, підлягає виконанню незалежно від того, що термін дії договору закінчився. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 927/333/17.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами порушує права Позивача, у зв`язку з чим для відновлення порушених прав Позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.

Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ Гурепка проти України № 2 наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.

На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю питомою вагою принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд наполягає на застосуванні принципу справедливості (ст. 2 ГПК України) замість закону (praeter legem) і всупереч закону (adversus legem). Адже трапляються випадки, коли несправедливі нормативно-правові акти з`являються внаслідок помилок законодавця. Інша ситуація може мати місце тоді, коли застосування нормативно-правового акту в конкретній ситуації у сукупності з іншими істотними обставинами справи стає настільки несумісним зі справедливістю, що унеможливлює його застосування в розумінні здорового глузду.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на Постанову Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року по справі №521/17654/15-ц. Верховний Суд яскраво демонструє, що принцип справедливості кореспондує з принципом добросовісності.

Також, суд звертає увагу на Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №607/4316/17-ц від 25.03.2019. У вказаній Постанові суд застосував недискримінаційний підхід та принцип неупередженості (Рішення Конституційного Суду України в рішенні від 2 листопада 2004 р. № 15-рп/2004у), який також підлягає застосуванню судом у справі, що розглядається.

Свого часу, Верховний Суд застосував західну доктрину Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), у вирішенні договірного спору, який тлумаченні умов договору (Постанови ВС по справам № №753/11000/14-ц, № 910/16011/17).

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались.

Згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини та частини четвертої статті 11 ГПК України чинної редакції суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі Хаджинастасіу проти Греції національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Кузнецов та інші проти Російської Федерації зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи Серявін та інші проти України, Проніна проти України), з якої випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, зокрема, відповідно до п. 58 Рішення ЄСПЛ по справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04) від 10 лютого 2010 року визначено, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії).

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Роуз Торія проти Іспанії, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (рішення у справі Хірвісаарі проти Фінляндії, параграф 32).

Зазначені тези знаходять своє підтвердження і у Постанові Верховного суду від 28 березня 2017 року по справі №800/527/16.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який, серед іншого, передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Суд, також нагадує, що концепція майна в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і майном.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що доводи Позивача не спростовані доводами Відповідача, а у виниклих правовідносинах мале місце порушення договірних зобов`язань з боку Відповідача.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та таким, що порушує п. 3.2.9. договорів про надання в користування місць, які перебувають в комунальній влсності для розташування спеціальних конструкцій № 4196, 4197, 4195 з боку КП "Міський інформаційний центр" (61166, м. Харків, пр. Науки, 38, оф. 618, ) в частині зобов`язання ТОВ "Рекламне агенство "Вірсавія" (61021, м. Харків, вул. Ювілейна, 10, кв. 51, ) демонтувати належні ТОВ "Рекламне агенство "Вірсавія" спеціальні конструкції:

- за адресою: м. Харків, вул. Барабашова, 38 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Весніна - щит стаціонарний 1,2*1,8 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 27 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, бульвар Грицевця - вул. Велика Кільцева - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, провулок Фейєрбаха - майдан Фейєрбаха - щит стаціонарний 4,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська - проспект Тракторобудівників - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Морозова - вул. Киргизька, 15-А - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Олександрівський - бульвар Богдана Хмельницького - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Московський - вул. Лосівська - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, проспект Московський - вул. Плиткова - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Дружби Народів - вул. Гвардійців Широнінців - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, на розі Б. Грицевця та вул. Велика Кільцева - щит стаціонарний 6,0*3,0 м;

- за адресою: м. Харків, вул. Гвардійців Широнінців, 59 - щит стаціонарний 6,0*3,0 м.

Зобов`язати КП "Міський інформаційний центр" (61166, м. Харків, пр. Науки, 38, оф. 618, ) до належного виконання умов договорів в частині надання протягом 10 днів інформації про інші рівноцінні місця для розповсюдження зовнішньої реклами та укладання відповідних договорів ТОВ "Рекламне агенство "Вірсавія".

Стягнути з Комунального підприємства "Міський інформаційний центр" (61166, м. Харків, пр. Науки, 38, оф. 618, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламне агенство "Вірсавія" (61021, м. Харків, вул. Ювілейна, 10, кв. 51, ) суму судових витрат в розмірі 4540,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "09" серпня 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Суддя І.П. Жигалкін