ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. Справа№ 5011-34/6378-2012

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Пашкіної С.А.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Петренко С.В.

відповідача-1 - Богомазов П.С.

відповідача-2 - не з`явились

відповідача-3 - не з`явились

приватний виконавець - Юхименко Ю.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.06.2021 р.

за скаргою Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконання рішення

у справі № 5011-34/6378-2012 (суддя - Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"

до 1. Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво-Світ"

3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд"

про стягнення 194572627,87 грн та 75985,08 шв. франків

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2012 р., яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2012 р. та Вищого господарського суду України від 06.02.2013 р. у справі № 5011-34/6378-2012 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто солідарно з Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Товариства з обмеженою відповідальністю "Солтрейд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Диво-Світ" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" заборгованість за кредитним договором № 18106К31/2159 від 18.08.2006 р. у розмірі 194535754,37 грн та 71988,90 франків.

25.02.2013 р. на виконання рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

05.05.2021 р. приватним виконавцем Телявським Анатолієм Миколайовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65313292.

05.05.2021 р. приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

05.05.2021 р. приватним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

05.05.2021 р. приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця.

05.05.2021 р. приватним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках.

Не погоджуючись із діями приватного виконавця щодо прийняття до виконання наказу Господарського суду м. Києва у справі № 5011-34/6378-2012 від 25.02.2013 р., Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі ТОВ подало скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, в якій просив скасувати постанови, які прийняті 05.05.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем у виконавчому провадженні № 65313292 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 р. у справі № 5011-34/6378-2012, про стягнення основної винагороди, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.06.2021 р. було закрито провадження у справі в частині розгляду скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі ТОВ на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконанні рішення у справі №5011-34/6378-2012 про скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 05.05.2021 р. та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 05.05.2021 р. на підставі ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Отже предметом розгляду скарги є оскарження постанов, які прийняті 05.05.2021 р. приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським Анатолієм Миколайовичем у виконавчому провадженні № 65313292 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 25.02.2013 р. у справі № 5011-34/6378-2012, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.06.2021 р. у справі № 5011-34/6378-2012 відмовлено у задоволенні скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконання рішення у справі № 5011-34/6378-2012.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича від 05.05.2021 р. про відкриття виконавчого провадження № 65313292.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач-1 посилається на те, що місцевим судом при прийнятті оскаржуваної ухвали не було враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21.04.2021 р., про те, що виконавцем було відкрито виконавче провадження на виконання рішення, яке відповідно до вимог законодавства підлягає виконанню тільки державним виконавцем.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 5011-34/6378-2012 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 р. поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі № 5011-34/6378-2012 та призначено її до розгляду на 20.07.2021 р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 р. оголошено перерву у судовому засіданні до 03.08.2021 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3245/21 від 02.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 5011-34/6378-2012.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 5011-34/6378-2012 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 р. справу № 5011-34/6378-2012 було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судовому засіданні представники позивача, відповідача-1 та приватного виконавця надали усні пояснення по суті апеляційної скарги, представники відповідача-2 та відповідача-3 не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Доказів поважності відсутності вказаних представників суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що вказані представники були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутніми у судовому засіданні.

Крім цього відсутні учасники справи не наполягали на обов`язковій участі їх представників у судовому засіданні, відповідних клопотань від них не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1 та приватного виконавця, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Обґрунтовуючи подану скаргу, відповідач-1 посилається на те, що судове рішення та наказ у справі № 5011-34/6378-2012 підлягають виконанню лише державним виконавцем, про що чітко зазначено у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 р. у даній справі. Також скаржник вказав, що державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання наказу у даній справі, який видано 25.02.2013 р., при цьому законодавство, що діяло станом на 25.02.2013 р. передбачало виконання зазначеного наказу виключно державним виконавцем.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 3 вказаного закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За ст. 13 вказаного Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Вбачається, що у межах даної справи Верховним Судом переглядалася ухвала Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 р. та постанова Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 р. про часткове задоволення скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі ТОВ на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Суліми О.О.

Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 р. було скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2020 р. та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2020 р. у справі № 5011-34/6378-2012 та направлено справо на новий розгляд.

У цій постанові Верховний Суд не погодився з висновками вказаних судів попередніх інстанцій щодо розмежування інститутів органів державної виконавчої служби та приватних виконавців у системі органів, які здійснюють примусове виконання судових рішень, а саме, що інститут органів державної виконавчої служби та приватних виконавців не є взаємозамінними поняттями, та вважає їх передчасними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Аналогічна норма міститься у статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Тобто вказані законодавчі акти врегульовують примусове виконання рішення як державними, так і приватними виконавцями. Верховний Суд вказав, що суди, посилаючись на певні обмеження, які покладаються на приватних виконавців на підставі частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", не зазначили, чому такі обмеження розмежовують державних та приватних виконавців на різні інститути. У той час як Закон України "Про виконавче провадження", так і Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" врегульовують права та обов`язки як державних, так і приватних виконавців, а обмеження, які покладаються на приватних виконавців, фактично залишають право лише державним виконавцям вчиняти виконавчі дії щодо відповідних рішень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже доводи скаржника про те, що Верховний Суд чітко вказав на те, що рішення та наказ у даній справі не підлягають виконанню приватним виконавцем є необґрунтованими, оскільки суд касаційної інстанції не висловлював з цього приводу у вказаній постанові чіткої правої позиції, а лише зазначив що судами даний факт не встановлювався, що стало однієї із підстав для направилення справи на новий розгляд.

Посилання скаржника на те, що наказ від 25.02.2013 р. має виконуватися згідно законодавства, яке було чинним на момент видачі наказу, оскільки дія нормативно-правового акту чи закону не може поширюватися на правовідносини, які виникли до набрання чинності цим законом чи нормативно-правовим актом, колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на таке.

Встановлено, що на момент звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження діяв Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 23.04.2021 р., яка дозволяє приватному виконавцю здійснювати примусове виконання рішення за виключенням обмежень, передбачених ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Вбачається, що наказ Господарського суду міста Києва у справі № 5011-34/6378-2012 від 25.02.2013 р. не містить ознак, передбачених вищевказаною нормою, а тому цей наказ може виконуватися і приватним виконавцем, оскільки відсутні встановлені чинним законодавством обмеження зазначеного вище рішення суду по даній категорії справ.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що скарга Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністі на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича при виконання рішення у даній справі є необгрунтованою та не підлягає задоволенню.

З урахуванням викладених обставин справи в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було правильно застосовано норми процесуального права, повно та всебічно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 16.06.2021 р. у справі № 5011-34/6378-2012 та задоволення апеляційної скарги Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністі.

Витрати скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів вважає необхідним покласти на скаржника, оскільки за змістом ст. 344 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Багатопрофільного підприємства "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 16.06.2021 р. у справі № 5011-34/6378-2012 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Багатопрофільне підприємство "Солідарність" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10.08.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

С.А. Пашкіна