ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" липня 2021 р. Cправа №902/213/21

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Шаравській Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна", с.Крупець Славутського району Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке", смтСитківці Немирівського району Вінницької області

про стягнення 2335832,62 грн заборгованості згідно договору поставки

за участю представника позивача: Стеценко А.І., діє на підставі довіреності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

09.03.2021 на адресу Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" штрафних та компенсаційних нарахувань, нарахованих за період з 07.11.2020 по 01.03.2021, зокрема: 24% річних в сумі 878606,82 грн; 752580,97 грн пені; 704644,83 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів. Заявлена до стягнення заборгованість визначена позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки № від 01.01.2018 та Угоди про погашення боргу від 05.03.2019 в частині здійснення обумовлених платежів за отриманий товар.

Ухвалою суду від 15.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/213/21, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

17.05.2021 до суду надійшло пояснення представника відповідача, в яких останній просить суд зменшити позовні вимоги від заявлених позивачем на 75% , що у достатній мірі, на думку останнього, компенсуватиме майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів, понесених витрат щодо несвоєчасного отримання розрахунку, відповідатиме діловим звичаям та нормальній діловій практиці, забезпечить дотримання розумного балансу також і інтересів відповідача. Обґрунтовуючи свою процесуальну позицію останній зазначає наступне:

"Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції, виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Разом із цим, не можливо вважати стимулюючою роллю заявлення позовних вимог про стягнення штрафних санкцій та відсотків річних на суму 2 335 832,62 грн, які задоволенню в рамках справи № 902/116/20 не підлягали, стимулюючою роллю, згідно із приписами ст.534 ЦК України.

Адже, вже на етапі звернення до суду із позовом у справі № 902/116/20 позивач зловживав процесуальними правами і ставив відповідача у нерівне положення із ним.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Слід звернути увагу суду, на ту обставину, що в межах справи № 902/213/21 позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 704 644,83 грн., яка також носить компенсаційний порядок.

Разом із цим, у сукупності із заявленими вимогами в межах справи № 902/213/21 та в межах заявлених і задоволених вимог в межах справ № 902/116/20 та 902/1116/20, заявлені позовні вимоги в межах даної справи підлягають суттєвому зменшенню."

17.05.2021 по даній справі судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За наслідками судового розгляду, 15.07.2021, судом постановлено ухвалу (із занесенням до протоколу судового засідання) про оголошення перерви на 21.07.2021.

На визначену судом дату (21.07.2021) з`явився представник позивача. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про місце, дату та час його проведення останній повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою від 15.07.2021 №902/213/21/1488/21.

Вказаний вид повідомлення узгоджується із положеннями ч.6 ст.120 ГПК України відповідно до яких суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від відповідача щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Таким чином, під час судового засідання, 21.07.2021, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати та орієнтовний час повернення.

Повернувшись з нарадчої кімнати, 21.07.2021, суд долучив до матеріалів справи вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали господарської справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

01.01.2018 між ТОВ "Суффле Агро Україна" (далі по тексту також - продавець, позивач) та ТОВ "Ситковецьке" (далі по тексту також - покупець, відповідач) укладено Договір поставки № (далі по тексту також - Договір).

Відповідно до предмету вказаного Договору, Продавець зобов`язується поставляти, а Покупець приймати та оплачувати вартість сільськогосподарських товарів (п.1.1.1 Договору).

На виконання умов укладеного Договору ТОВ "Суффле Агро Україна" здійснило поставку обмовлених товарів ТОВ "Ситковецьке". Поряд з тим, відповідач свої зобов`язання щодо вчасного та повного розрахунку не виконав.

05.03.2019 між сторонами укладено Угоду про погашення боргу (далі по тексту також - Угода). Відповідно до п.2 Угоди сторони зафіксували суму боргу станом на дату її укладення в сумі 11 634 459,89 грн та погодили продовжити строк оплати боргу за Договором до 15.08.2019 (включно).

Відповідно до п.3 Угоди сторони узгодили, що борг підлягає сплаті із врахуванням процентів в розмірі 2,0% на місяць (24% річних), що обраховуватимуться, починаючи з 01.11.2018.

Пункт 4 Угоди передбачає, що при простроченні зобов`язань на строк, понад встановлений у даній Угоді, застосуванню підлягають штрафні санкції згідно Договору поставки № від 01.01.2018.

В подальшому, 10.04.2019 ТОВ "Суффле Агро Україна" та ТОВ "Ситковецьке" уклали Додаток № 1 до Договору поставки № від 01.01.2018, відповідно до умов якого Сторони погодили продовження Строку дії Договору на 2019 рік.

Внаслідок укладення даного Додатку, ТОВ "Суффле Агро Україна" протягом 2019 року здійснило додаткові поставки Товару для ТОВ "Ситковецьке", при цьому строк оплати за такий Товар було визначено як 31.10.2019.

Поряд з тим, відповідач оплату за товар, поставлений у 2018 та 2019 роках, в повному обсязі не здійснив.

В зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань з оплати за поставлений Товар, Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з Відповідача за період з 01.11.2018 по 17.01.2020.

Так, рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.08.2020, по справі №902/116/20 позов ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" задоволено частково, вирішено стягнути на користь останнього з ТОВ "СИТКОВЕЦЬКЕ" 19 905 221,27 грн - основного боргу за Договором поставки № від 01.01.2018 року; 1 126 190,15 грн - 24% річних, нарахованих на суму боргу у розмірі 11 634 459,89 грн за період з 16.08.2019 по 17.01.2020 рр.; 1 979 281,45 грн - пені, нарахованої за період з 16.08.2019 по 17.01.2020 рр.; 2 907 744,03 грн - 15% штрафу; 244 234,67 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 2 188 530,05 грн - 24% річних, нарахованих на суму боргу у розмірі 11 634 459,89 за період з 01.11.2018 по 15.08.2019 рр.; 59 273,17 грн - 24% річних, нарахованих на суму боргу у розмірі 11 634 459,89 грн за період з 16.08.2019 по 17.01.2020 рр.; 3 213 822,35 грн - штрафу; 104 172,71 грн - пені, нарахованої за період з 16.08.2019 по 17.01.2020 рр.

Вказане рішення суду залишене без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021.

Поряд з тим, відповідач вказане рішення суду не виконав, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 24 % річних за період з 18.01.2020 по 06.11.2020 в сумі 2 242 971,11 грн; пені за період з 18.01.2020 по 06.11.2020 в розмірі 2 560 776,21 грн та інфляційних збитків за період з 16.08.2019 по 06.11.2020 в розмірі 525 176,41 грн.

За вказаним позовом Господарським судом Вінницької області відкрито провадження у справі №902/1116/20.

16.03.2021 у вказаній справі судом ухвалено рішення, згідно якого позов ТОВ "СУФФЛЕ АГРО УКРАЇНА" задоволено частково; стягнуто з ТОВ "Ситковецьке" 24% річних в сумі 1 121 485,55 грн, інфляційних втрат в сумі 525176,41 грн, пеню в сумі 1280388,10 грн, 79933,85 грн витрат на сплату судового збору. В решті позову відмовлено.

Враховуючи викладені обставини, а також невиконання відповідачем грошових зобов`язань, наявність яких встановлено рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.08.2020 у справі №902/116/20, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з ТОВ "СИТКОВЕЦЬКЕ" 24% річних за період з 07.11.2020 по 01.03.2021, зокрема: 24% річних в сумі 878606,82 грн; 752580,97 грн пені; 704644,83 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів.

Таким чином, під час розгляду даної справи суд зважає на наступне.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Обов`язок належного виконання покупцем свого обов`язку в частині вчасної оплати прийнятого товару (майна) визначено ст.ст. 655, 692 Цивільного кодексу України (далі по тексту також - ЦК України).

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Вінницької області від 18.08.2020 у справі №902/116/20 стягнуто з відповідача на користь позивача 19 905 221,27 грн - основного боргу; 1 126 190,15 грн - 24% річних; 1 979 281,45 грн - пені, 2 907 744,03 грн - 15% штрафу; 244 234,67 грн - відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Вказаним рішенням суду у справі №902/116/20 встановлено та підтверджено обґрунтованість заявленого позивачем позову про стягнення заборгованості, 24 % річних, пені та 15% штрафу, що нараховані за Договором поставки № від 01.01.2018, в зв`язку з чим дане рішення в силу ч.4 ст.75 ГПК України є преюдиціальним для розгляду цієї справи.

Як слідує з матеріалів справи (902/213/21) вказане рішення суду відповідачем не виконано.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Так, у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Поряд з тим, відповідно до п.8.1. Договору поставки № від 01.01.2018 сторони узгодили міру відповідальності покупця в разі несвоєчасної оплати вартості товару, а саме: сплату продавцю пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої чи несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення оплати за кожен день прострочення оплати, без врахування положення п.6 ст.232 ГПК України. Аналогічна відповідальність покладається на покупця/замовника у разі несвоєчасної оплати наданих послуг на підставі статті 5 Договору.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому суд враховує, що відповідно до змісту п.3 Угоди від 05.03.2019 про погашення боргу сторони узгодили, що основний борг у сумі 11 634 459,89 грн, підлягає сплаті із врахуванням процентів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України як санкція за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 2.0% на місяць (24% річних) від простроченої суми, що обраховуватимуться, починаючи з 01.11.2018 (включно) та завершуються датою фактичного погашення заборгованості (не включно).

Одночасно слід зазначити, що зазначені вище правові норми не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Таким чином, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановлянням судового рішення, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених статтею 625 ЦК України.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16.10.2018 по справі №910/19094/17.

Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 24 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства.

При цьому слід зазначити, що визначення позивачем періоду нарахувань зумовлено тим, що питання щодо стягнення 24 % річних, пені інфляційних втрат за період з 16.08.2019 - (перший день прострочення виконання зобов`язання) по 06.11.2020 вирішено в рішеннях суду: від 18.08.2020 у справі №902/116/20 та від 16.03.2021 у справі №902/1116/20, про які зазначено вище.

Здійснивши за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон" калькулятора обрахунок інфляційних втрат судом встановлено, що визначений позивачем розмір не перевищує суму визначену судом. Тоді як визначений судом розмір пені становить 751597,55 грн, тобто є меншим ніж визначено позивачем (752 580,97 грн). Щодо розрахунку 24 % річних слід зазначити, що він є арифметично вірним.

Таким чином, судом встановлено, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача 751597,55 грн пені, 878606,82 грн 24% річних, 704644,83 грн інфляційних втрат.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідач в поданих поясненнях від 14.05.2021 просить суд зменшити розмір пені та річних на 75% від заявлених вимог в межах даної справи.

Вирішуючи подане клопотання суд зазначає наступне.

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм слідує, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення.

Окрім того, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, що стягувана позивачем з відповідача сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання, тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Вирішуючи питання про зменшення заявленої до стягнення пені та 24 % річних у даній справі судом враховано, що позивачем не надано доказів понесення збитків у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині здійснення вчасних розрахунків за поставлений товар.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів протилежного, суд зважає, що заявлений до стягнення розмір пені та 24% річних є неспівмірним із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору.

Більше того суд зауважує, що в сукупності із задоволеними позовними вимогами в межах справ №902/116/20 та №902/1116/20 позивачу присуджено до стягнення з відповідача 8 940 265,69 грн штрафних та компенсаційних нарахувань за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 19 905 221,20 грн.

При цьому цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18.

Виходячи з наведеного, забезпечуючи баланс інтересів сторін, при цьому враховуючи тривалість невиконання грошового зобов`язання зі сторони відповідача, суд дійшов висновку задовольнити клопотання останнього частково та зменшити розмір заявлених до стягнення пені та 24 % річних на 30 %. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 526118,29 грн та 24 % річних в розмірі 615024,77 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 8, 13, 14, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ситковецьке" (вул.Мандролька, буд.19, смтСитківці, Немирівський район, Вінницька обл., 22865, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул.Б.Хмельницького, буд.43, с.Крупець, Славутський район, Хмельницька обл., 30068, ) 526118,29 грн пені; 615024,77 грн - 24 % річних; 704644,83 грн - суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, та відшкодування судового збору в розмірі 35022,74 грн.

3. В частині стягнення 226462,68 грн пені та 263582,05 грн 24 % річних - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення суду надіслати на наступні електронні адреси: представника позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1), представника позивача (ІНФОРМАЦІЯ_2), відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_3), представника відповідача (ІНФОРМАЦІЯ_4).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 02 серпня 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи