ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Справа № 915/719/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Левченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Миколаївського міського центру зайнятості (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 42559710)

до відповідача: Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (54003, м. Миколаїв, вул. 1 Воєнна, буд. 2-А; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 25574110)

про: стягнення 31326,15 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

04.06.2021 Миколаївський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 03.06.2021 (вх. № 8514/21), в якій просить суд:

- прийняти цю позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі;

- стягнути з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь Миколаївського міського центру зайнятості (, р/р UA0706115 Держказначейська служба України, м. Київ) суму допомоги по безробіттю у розмірі 31326,15 грн, виплачену ОСОБА_1 , поновленому на посаді завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;

- стягнути з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України () на користь Миколаївського міського центру зайнятості (, р/р UA0706115 Держказначейська служба України, м. Київ) судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: наказів Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 83 о/с від 25.10.2017, № 19-о/с-2020 від 26.02.2020, № 60 від 21.09.2020; заяви про надання (поновлення) статусу безробітного від 17.01.2018; рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.02.2020, постанови Миколаївського апеляційного суду від 29.07.2020 та постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 490/2721/18; претензії № 1911/2-20м від 22.09.2020 з відповіддю № 19/115/16-16797-2020 від 28.10.2020 на неї; претензії № 1101/2-21м від 02.04.2021; застосування положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та мотивовані, зокрема, тим, що 25.10.2017 ОСОБА_1 був звільнений з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та 17.01.2018 зареєстрований у Центральному районному центрі зайнятості м. Миколаєва як особа, яка шукає роботу. У зв`язку з відсутністю підходящої роботи йому було надано статус безробітного. З 24.01.2018 ОСОБА_1 було розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка виплачувалась по 18.01.2019 року. У подальшому, на підставі ухвалених різними судовими інстанціями рішень, ОСОБА_1 поновлений на роботі, що є підставою для утримання з роботодавця сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Ухвалою суду від 09.06.2021 було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/719/21 за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 08 липня 2021 року о 10:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

08.07.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 19/115/16- від 02.07.21, в якому заявник просить суд в позові відмовити повністю; розгляд справи по суті, призначений на 08.07.2021 о 10:30 проводити за відсутності представника відповідача.

Докази вручення вказаного відзиву позивачу 08.07.2021, відповідач надав суду 02.08.2021 з листом № 19/115-16- від 02.07.2021.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, мотивовані тим, що на виконання судових рішень ОСОБА_1 поновлено на роботі наказом Миколаївського НДЕКЦ МВС від 26.02.2020 №19-о/с-2020 та виплачено середній заробіток у розмірі присудженому судом апеляційної інстанції. При цьому, апеляційний суд, вирішуючи питання про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу ОСОБА_1 не врахували роз`яснень (позицій) Верховного Суду України (Верховного Суду) та при присудженні оплати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 не зарахував виплачену Миколаївським НДЕКЦ МВС вихідну допомогу при звільненні, відповідно до статті 44 КЗпП України в розмірі 9000,00 грн. та допомогу по безробіттю у розмірі 31326,15 грн.

Крім того, відповідач зауважує, що Миколаївський НДЕКЦ МВС є юридичною особою публічного права, бюджетною неприбутковою установою фінансування якого здійснюється за рахунок коштів загального і спеціального фондів державного бюджету, в межах виділених асигнувань, а за такого, відшкодування Позивачу допомоги по безробіттю одержаної ОСОБА_1 у період коли він фактично перебував у трудових відносинах з Миколаївським НДЕКЦ МВС та отримав середній заробіток призведе до необґрунтованих витрат останнього та нецільового використання бюджетних коштів.

13.07.2021 до суду від Миколаївського міського центру зайнятості надійшла відповідь на відзив б/н від 13.07.2021 (вх. № 10734/21), за змістом якої позивач не погоджується з аргументацією відповідача та надає відповідні пояснення.

02.08.2021 до суду від Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшли заперечення № 19/115/16- від 02.08.2021, в якому відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

02.08.2021 в судове засідання учасники справи своїх представників не направили, про час та місце проведення засідання були повідомлені. При цьому, як було наведено вище, відповідач у відзиві просив суд розглянути справу без участі свого представника.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників сторін.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 02.08.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 83 о/с від 25.10.2017 «Про звільнення ОСОБА_1 » було звільнено ОСОБА_1 , завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з роботи 27.10.2017 у зв`язку з скороченням штату.

З метою реалізації права на соціальний захист 17.01.2018 ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного центру зайнятості (м. Миколаїв) (правонаступником якого є Миколаївський міський центр зайнятості) з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного.

Відповідно до персональної картки № 00009 ОСОБА_1 17.01.2018 став на облік до Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва, як особа, яка шукає роботу.

У зв`язку з відсутністю підходящої роботи йому було надано статус безробітного.

З 24.01.2018 ОСОБА_1 було розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка виплачувалась по 18.01.2019.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.02.2020 у справі № 490/2721/18 було визнано протиправним та скасовано наказ №83 о/с від 25.10.2017р. Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на роботі в Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України на посаді - завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України; стягнуто з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 199285,05грн.

На виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.02.2020 у справі № 490/2721/18 Миколаївським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України було видано наказ № 19-о/с-2020 від 26.02.2020 «Про особовий склад», відповідно до якого:

- скасовано наказ Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 25.10.2017 № 83 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, з 26.10.2017;

- попереджено ОСОБА_1 про наступне вивільнення відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з організаційно-штатними змінами на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 22.03.2017 № 253.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29.07.2020 у справі № 490/2721/18 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року в частині вирішення вимоги про поновлення строку звернення за вирішенням трудового спору та стягнення з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу було змінено; поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду за вирішенням трудового спору; стягнуто з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 жовтня 2017 року по 25 лютого 2020 року у сумі 190214,64 грн. (сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів); в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 09.03.2021у справі № 490/2721/18 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року у незміненій частині та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 липня 2020 року було залишено без змін.

За час перебування на обліку в Центрі зайнятості, згідно із розрахунковою довідкою щодо виплат допомоги по безробіттю ОСОБА_1 за період з 24.01.2018 по 18.01.2019 було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 31 326,15 грн.

22.09.2020 позивач скерував на адресу відповідача претензію № 1911/2-20м від 22.09.2020 із вимогою в місячний термін з дати її отримання перерахувати суму виплаченої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю у розмірі 31 326,15 грн.

У відповідь на вказану претензію відповідач оформив та скерував на адресу позивача лист № 19/115/16-16797-2020 від 28.10.2020 з проханням відтермінувати розгляд претензії до прийняття рішення Верховним Судом за наслідками розгляду касаційної скарги Миколаївського НДЕКЦ МВС на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.02.2020 у справі № 490/2721/18 та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29.07.2020 у справі 490/2721/18.

Після прийняття Верховним Судом постанови від 09.03.2021 у справі № 490/2721/18 Миколаївський міський центр зайнятості повторно звернувся до Миколаївського НДЕКЦ МВС із претензією № 401/2-21м від 02.04.2021 про перерахування суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду у розмірі 31 326,15 грн.

За даними позивача, не спростованими і не запереченими відповідачем, останній відповіді на вказану претензію не надав, суму заборгованості в добровільному порядку не сплатив, що і спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів, а саме допомоги по безробіттю, виплаченої поновленому на посаді працівнику відповідача.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин щодо наявності у відповідача обов`язку сплатити позивачу грошові кошти, а саме допомоги по безробіттю, виплаченої поновленому на посаді працівнику відповідача.

Позивач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- накази Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 83 о/с від 25.10.2017, № 19-о/с-2020 від 26.02.2020, № 60 від 21.09.2020;

- заява про надання (поновлення) статусу безробітного від 17.01.2018;

- персональна картка № 00009 від 17.01.2018;

- рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.02.2020, постанова Миколаївського апеляційного суду від 29.07.2020 та постанова Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 490/2721/18;

- претензія № 1911/2-20м від 22.09.2020 з відповіддю № 19/115/16-16797-2020 від 28.10.2020 на неї;

- претензія № 1101/2-21м від 02.04.2021.

Відповідач будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Перш за все, суд вважає за необхідне зауважити, що спір про право, яке виникає в силу визначеного законом зобов`язання, за наслідком прийняття судового рішення про поновлення на роботі працівника юридичної особи, яка не перебуває у відносинах владного підпорядкування щодо фонду соціального страхування, є за своєю правовою природою господарсько-правовим і підлягає розгляду в судах господарської юрисдикції.

За приписами статті 3 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Тобто, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при тому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб`єктом, саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій (щодо іншої особи, яка є учасником спору), такий суб`єкт не перебуває «при здійсненні управлінських функцій» і не має встановлених нормами статті 2 КАС України ознак суб`єкта владних повноважень а, отже, і спір за участю останнього повинен вирішуватися господарським судом.

Аналогічний правовий висновок щодо непоширення юрисдикції адміністративних судів на справи за позовами центрів зайнятості про стягнення з роботодавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № П/811/1917/14 (провадження № 11-102апп18) та від 18 квітня 2018 року (провадження № 11-189апп18).

З урахування наведеного суд зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Так, згідно вказаного закону загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття є система прав, обов`язків та гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

При цьому, відповідно до ст. ст. 1, 43 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного може набути, зокрема, особа працездатного віку, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону.

Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 19.09.2018 (далі - Порядок №792).

Відповідно до п. 22 Порядку №792 рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу; застраховані особи опинилися в стані часткового безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видом забезпечення є, зокрема, допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості.

Таким чином, наведеними положеннями чинного законодавства передбачено, що особа, яка втратила роботу з незалежних від неї обставин та зареєструвалась у встановленому порядку, набуває право на матеріальне забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю.

Як уже було наведено вище, ОСОБА_1 після звільнення його відповідачем із займаної посади звернувся до Центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного.

У період з 24.01.2018 по 18.01.2019 ОСОБА_1 перебував у Миколаївському міському центрі зайнятості на обліку як безробітний та отримав за вказаний період допомогу по безробіттю в загальній сумі 31 326,15 грн.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі, зокрема, поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 25.02.2020 у справі № 490/2721/18 було поновлено ОСОБА_1 на роботі в Миколаївському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України на відповідній посаді.

Приписами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Викладене за своїм змістом узгоджується з приписами п. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», згідно якого з роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати, що має бути підтверджено відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили в порядку, визначеному законодавством.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Центру зайнятості стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок, в даному випадку, Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у зв`язку із поновленням ОСОБА_1 на посаді за рішенням суду.

За таких обставин, вимоги Миколаївського міського центру зайнятості про стягнення з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України суми допомоги по безробіттю у розмірі 31326,15 грн, виплаченої поновленому на посаді ОСОБА_1 , визнаються судом обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

При цьому, господарським судом відхиляються доводи відповідача, які полягають в незгоді з правовою позицією Миколаївського апеляційного суду, викладеною у постанові від 29.07.2020 по справі 490/2721/18, оскільки вказане судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Крім того, судом відхиляються посилання відповідача на постанову Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів, оскільки, по-перше, дана справа не є трудовим спором, по-друге, вказана постанова, яка не є обов`язковою для застосування судом, не містить положень щодо застосування приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Доводи ж відповідача про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з тим, що відшкодування Позивачу допомоги по безробіттю одержаної ОСОБА_1 у період коли він фактично перебував у трудових відносинах з Миколаївським НДЕКЦ МВС та отримав середній заробіток призведе до необґрунтованих витрат останнього та нецільового використання бюджетних коштів відхиляються судом з огляду на те, що, по-перше, обов`язок здійснити таке відшкодування встановлено наведеними вище приписами законодавства, а по-друге, згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору у даній справі підлягають покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (54003, м. Миколаїв, вул. 1 Воєнна, буд. 2-А; ідентифікаційний код 25574110) на користь Миколаївського міського центру зайнятості (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; ідентифікаційний код 42559710) суму допомоги по безробіттю у розмірі 31326,15 грн, виплачену ОСОБА_1 , поновленому на посаді завідувача сектору криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, а також 2270,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Миколаївський міський центр зайнятості (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 68; ідентифікаційний код 42559710);

Відповідач: Миколаївський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (54003, м. Миколаїв, вул. 1 Воєнна, буд. 2-А; ідентифікаційний код 25574110).

Повне рішення складено та підписано судом 06.08.2021.

Суддя О.Г. Смородінова