ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про розгляд вимог кредитора

"04" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/3160/20
Господарський суд Одеської області у складі судді Грабован Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Суліми Г.В.

дослідивши заяву приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович про визнання вимог

по справі

за заявою кредитора: Товариства з обмеженою відповідальністю Вин Агро

до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю Очаківський Райагрохім (67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Нове, вул. Нова, буд. 31; )

про визнання банкрутом

у відкритому судовому засіданні за участю

представників сторін та учасників (до оголошеної перерви у судовому засіданні):

від ініціюючого кредитора: Румянцев О.С.;

від боржника: Волочнюк О.С.

від заявників: не з`явилися;

розпорядник майна боржника: арбітражний керуючий Колмикова Т.О.

у відкритому судовому засіданні за участю

представників сторін та учасників (після оголошеної перерви у судовому засіданні):

від ініціюючого кредитора: Румянцев О.С.;

від боржника: Волочнюк О.С.

від заявників: не з`явилися;

розпорядник майна боржника: не з`явився.

У судовому засіданні 04.08.2021р. оголошувалась перерва до 15 год. 00 хв. у відповідності до ст. 216 ГПК України.

Всі сторони та учасники були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Встановив

Ухвалою підготовчого засідання суду від 23.12.2020р. відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ Очаківський Райагрохім; визнано вимоги ТОВ Вин Агро до ТОВ Очаківський Райагрохім в сумі 12 621 300 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника ТОВ Очаківський Райагрохім строком на 170 календарних днів до 10.06.2021р.; призначено розпорядником майна боржника ТОВ Очаківський Райагрохім арбітражного керуючого Колмикову Т.О. (т.2 а.с.23-37).

З метою виявлення кредиторів та осіб, які виявили бажання взяти участь у санації боржника, 23.12.2020р. здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ Очаківський Райагрохім на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет за №65656 (т. 2 а.с. 41-42) .

Ухвалами суду від 12.05.2021р. та 02.06.2021р. продовжено строк процедури розпорядження майном ТОВ "Очаківський Райагрохім" та строк повноважень розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Колмикової Т.О. до 10.09.2021р.; продовжено строк проведення попереднього засідання суду.

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович звернувся до суду із заявою від 15.02.2021р. (вх. 3-108/21 від 16.02.2021р.) (т.5 а.с.118-120) про визнання грошових вимог до боржника в розмірі 191 753,46 грн., зобов`язання розпорядника майна внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів.

В обґрунтування заяви приватний виконавець посилається на те, що на його виконанні знаходяться накази №915/641/19 від 21.11.2019р., 915/2359/19 від 23.10.2020р. видані Господарським судом Миколаївської області на виконання рішень, які набрали законної сили про стягнення з ТОВ Очаківський райагрохім на користь ПП НВП Агроенергетичні технологіі боргів, тому сума основної винагороди стягнутої постановами приватного виконавця з боржника включається до складу грошового зобов`язання боржника перед приватним виконавцем як таке, що виникло з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та визначення розміру основної винагороди у такому виконавчому провадженні відповідно до Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів. Посилається на Постанову КГС у складі Верховного суду від 06.08.2020р. у справі №910/126/20.

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович додав до заяви копії наказів №915/641/19 від 21.11.2019р, 915/2359/19 від 23.10.2020р. виданих Господарським судом Миколаївської області; постанов про відкриття виконавчого провадження ВП 63084838 від 18.09.2020 та 12.11.2020р. та постанов про стягнення з боржника основної винагороди приватному виконавцю від 18.09.2020р. та 12.11.2020р.

У запереченнях на відзив розпорядника майна (вх. 13747/21 від 20.05.2021р.) (т.7 а.с.155-158) приватний виконавець вказує, що правові висновки Верховного суду, викладені у постанові Великої палати від 11.03.2020р. у справі №2540/3230/18 не узгоджуються з обставинами цієї справи, оскільки відносини між сторонами регулюються різними редакціями Закону України Про виконавче провадження, вказує на висновки постанови Касаційного адміністративного суду від 04.08.2020р. у справі №200/13920/19а.

Вважає, що для визнання розміру суми основної винагороди яка підлягає стягненню з боржника слід застосувати положення ст. 27 Закону України Про виконавче провадження в ред. чинній із 28.08.2018р. та положення ч.4 ст. 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів в ред. чинній з 28.08.2018р., як такі, що прийняті пізніше і є нормами закону які мають вищу юридичну силу над нормами підзаконного нормативного правового акту. Повідомляє, що виконавчий збір та основна винагорода стягується виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню в будь-якому випадку, як у випадку завершення виконавчого провадження, так і у випадку повернення виконавчого документа на вимогу стягувача та стягується виконавцем незалежно від того чи було здійснено стягнення коштів на рахунок виконавця чи здійснена сплата боржником боргу напряму на рахунки стягувача.

Боржник у відзиві на заяву приватного виконавця (вх.№12782/21 від 12.05.2021р.) (т.7 а.с.101-104) вказує на те, що заява задоволенню не підлягає, оскільки питання грошових вимог ПП НВП Агроенергетичні технології за рішенням Господарського суду Миколаївської області буде вирішувати арбітражний керуючий, а не виконавець; вимоги приватного виконавця є намаганням отримати кошти за роботу, яку фактично буде виконувати інша особа, а саме арбітражний керуючий, посилається на позицію, викладену у постанові Касаційного адміністративного суду від 03.03.2020р. у справі №260/801/19, про те, що підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум, проте у даній справі приватним виконавцем не було повністю стягнуто з боржника всі суми на користь стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З 21.10.2019р. набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу визнано такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Грошове зобов`язання згідно абз. 4 ч. 1 ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях. До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду, а також зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 4 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Відповідно до ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.

Предметом даного судового розгляду є заява приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитро Олександрович про визнання грошових вимог до ТОВ Очаківський райагрохім у розмірі 191 753,46 грн., що виникли на підставі постанов від 18.09.2020р. про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця на суму 160 321,23 грн. у виконавчому провадженні (ВП) № 63084838, від 12.11.2020р. про стягнення з боржника основної винагороди на суму 31432,23 грн. у ВП № 63597636.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ВП №63084838 від 18.09.2020р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області по справі №915/641/19, виданого 21.11.2019р. (т. 3 а.с. 16-17).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області ВП №63597636 від 12.11.2020р. відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Миколаївської області по справі №915/2359/19, виданого 23.10.2020р (т. 3 а.с. 14-15).

Відповідно до розрахунку-розподілу №63598048 від 27.01.2021р. приватного виконавця від 27.01.2021р. Куліченка Д.О. в результаті проведених виконавчих дій 27.01.2021р. кошти в сумі 284 905 грн. надійшли на рахунок для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів; боржник ТОВ «Очаківський Райагрохім»; кошти розподілені в порядку ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження»: 1) 103 492, 39 грн. повернення авансованого внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) 3 539, 44 грн. компенсація витрат не покритих авансовим внеском стягувача, 177 873, 17 грн. сума коштів, що залишилась після відрахування витрат. Стягувачем в порядку черговості визначеної ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» є Приватне підприємство НВП «Агроенергетичні технології»; 161 702, 88 грн. стягнуті з боржника кошти, що враховується як задоволення вимог стягувача за виконавчим документом; 3) 161 702, 88 грн. сума коштів, яка підлягає перерахуванню стягувачу; 4) 16 170, 29 грн. основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої суми (т. 7 а.с. 159 на зворотньому боці).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, грошові вимоги приватного виконавця до боржника складаються з основної винагороди приватного виконавця, що передбачена ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та виникає на підставі постанови про стягнення з боржника основної винагороди, яка приймається приватним виконавцем у виконавчому провадженні.

Виходячи із спеціальних норм КУзПБ господарський суд надає правовий аналіз заявлених кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Докази, на яких ґрунтуються грошові вимоги кредитора, повинні надавати право кредитору на звернення до боржника з грошовими вимогами у встановленому чинним законодавством порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У ч. 1 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору (ч. 3 ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження").

Разом з тим, ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" врегульовано питання винагороди приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Так, ч.1, 2 зазначеної статті передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Згідно з ч. 3 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №643 від 08.09.2016, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Ч. 5 зазначеної норми визначено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як встановлено ч. 7 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, в розумінні наведених вище норм, основна винагорода приватного виконавця за своїм призначенням є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі .

Системний аналіз норм, якими врегульовано питання основної винагороди приватного виконавця, дає підстави для висновку, що розмір цієї винагороди встановлюється у постанові про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, яка приймається при відкритті виконавчого провадження, та підлягає сплаті на користь приватного виконавця одночасно із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом на користь стягувача.

Відтак, оскільки наведені норми законодавства пов`язують виплату основної винагороди приватного виконавця одночасно із задоволенням вимог стягувача, то відповідно і право вимоги приватного виконавця виникає у момент фактичного виконання боржником виконавчого документа. Відповідно, одночасно із виникненням права вимоги приватного виконавця на виплату основної винагороди виникає і грошове зобов`язання у боржника в розумінні ст. 1 КУзПБ.

Як встановлено судом не заперечується приватним виконавцем , виконавчі документи у виконавчих провадженнях про стягнення з боржника грошових коштів виконані частково. При цьому, основна винагорода виплачена приватному виконавцю пропорційно до суми фактично стягнутих з боржника коштів.

Отже, застосувавши наведені вище норми чинного законодавства, встановивши, що виконавчі провадження не закінчені у зв`язку з їх виконанням, вимоги стягувача боржником не виконані, суми визначена у виконавчих документах приватним виконавцем не стягнуті, суд доходить висновку, що у боржника не виникли грошові зобов`язання в розумінні ст. 1 КУзПБ щодо виплати основної грошової винагороди приватному виконавцю, заявлені останнім як конкурсні вимоги (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 02.06.2021р. у справі №910/11384/20).

Суд відхиляє як помилкові твердження заявника про те, що грошове зобов`язання боржника зі сплати основної винагороди приватному виконавцю виникає з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та визначення розміру основної винагороди у такому виконавчому провадженні, оскільки виходячи з аналізу норм ч. ч. 4, 5 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.

Суд відхиляє посилання заявника на висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 06.08.2020р. у справі № 910/126/20, стосовно того, що грошове зобов`язання боржника зі сплати основної винагороди приватному виконавцю підпадає під ознаки "грошових зобов`язань", визначених згідно з абз.5 ч. 1 ст. 1 КУзПБ, оскільки у справі, що розглядається, та в наведеній скаржниками справі, суди встановили різні фактичні обставини та прийняли відповідні рішення, що не свідчить про різне застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Так, у справі № 910/126/20, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, за результатами підготовчого засідання дійшов висновку, що не стягнута основна винагорода приватного виконавця не є грошовим зобов`язанням у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства, а тому провадження у справі в частині вимог приватного виконавця (як одного з ініціюючих кредиторів) підлягає закриттю.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.08.2020 у справі № 910/126/20 не погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що грошове зобов`язання боржника зі сплати основної винагороди приватному виконавцю не підпадає під ознаки "грошових зобов`язань", визначених згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1 КУзПБ та зазначила про неправильне застосування судами положень ст. 1 КУзПБ як таких, що не включають до загального поняття "грошових зобов`язань" грошових зобов`язань боржника перед приватним виконавцем зі сплати основної винагороди, визначених постановою приватного виконавця при порушенні виконавчого провадження.

При цьому, згідно правової позиції, викладеній у вказаній постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, аналіз ч. 4-7 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" дозволяє зробити висновок про те, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Однак, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Разом з тим, у справі, яка розглядається, суд відмовляє у визнанні грошових вимог приватного виконавця до боржника виходячи з того, що оскільки норми Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" пов`язують виплату основної винагороди приватного виконавця одночасно із задоволенням вимог стягувача, то відповідно і право вимоги приватного виконавця виникає у момент фактичного виконання боржником виконавчого документа, а у зв`язку з тим, що виконавчі провадження не закінчені виконанням, вимоги стягувача боржником не виконані, суми, визначені у виконавчих документах, приватними виконавцями не стягнуті, то у боржника не виникли грошові зобов`язання в розумінні ст. 1 КУзПБ щодо виплати основної грошової винагороди приватного виконавця.

Правова позиція у даній справі не суперечить позиції, викладеній у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.08.2020р. у справі № 910/126/20.

Не приймає суд і посилання заявника на висновки постанови Касаційного адміністративного суду від 04.08.2020р. у справі №200/13920/19а, оскільки предметом справи є вимоги викладені в адміністративному позові до приватного виконавця про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди , стягнення з приватного виконавця грошових коштів, безпідставно отриманих приватним виконавцем за виконавчим провадженням як основну винагороду на підставі постанови, що не є тотожнім предмету спору у справі, що розглядається .

Приймаючи до уваги викладене суд відхиляє повністю вимоги Приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича до боржника в розмірі 191 753,46 грн., зобов`язання розпорядника майна внести відповідні відомості до реєстру вимог кредиторів.

Керуючись ст.ст. 1, 45 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

Відхилити повністю грошові вимоги приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю Очаківський Райагрохім (67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Нове, вул. Нова, буд. 31; ) в сумі 191 753, 46 грн.

Ухвала набирає законної сили 04 серпня 2021 р. та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду або через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повної ухвали.

Повну ухвалу складено та підписано 09 серпня 2021р.

Копію ухвали надіслати: ТОВ „Очаківський Райагрохім (67751, Одеська обл., Білгород-Дністровський район, с. Нове, вул. Нова, буд. 31), арбітражному керуючому Колмиковій Т.О. (65065, м. Одеса, а/с 61), приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Куліченку Д.О. (54001, м. Миколаїв, а/с №78).

Суддя Л.І. Грабован