ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" серпня 2021 р. Справа №914/2998/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Желік М.Б.
суддів Орищин Г.В.
Скрипчук О.С.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , м. Львова №690/1469 від 30.04.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/1635/21 від 07.05.2021)
на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 (повний текст складено 16.04.2021, суддя Кітаєва С.Б.)
у справі № 914/2998/20
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 , м.Львів
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Химчака Володимира Івановича, м.Львів
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Західного територіального управління Внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, м.Львів
про стягнення збитків у розмірі 150060,00 грн.

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі №914/2998/20 в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 м. Львова відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі №914/2998/20 та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позовні вимоги.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2021 справу №914/2998/20 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя (суддя-доповідач), члени колегії Орищин Г.В., Скрипчук О.С.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 м. Львова на рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі №914/2998/20 - залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.06.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено строк на подання відзиву до 01.07.2021.
05.07.2021 на адресу суду надійшов відзив ФОП Химчака В.І. на апеляційну скаргу, у якій відповідач просить залишити оскаржене рішення без змін.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
До Господарського суду Львівської області звернулась Військова частина НОМЕР_1 м.Львова з позовом до Фізичної особи - підприємця Химчака Володимира Івановича про стягнення збитків у розмірі 150060,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між Військовою частиною НОМЕР_1 та Фізичною особою - підприємцем Химчаком Володимиром Івановичем укладено договір про надання послуг за державні кошти від 13.11.2018 №99, за виконання підрядних робіт позивач сплатив відповідачу кошти в загальній сумі 465000,00 грн., однак, проведеним Аудиторською групою Західного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України аудиту діяльності у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.07.2017 по 30.06.2020 аудитом було встановлено завищення обсягів виконаних будівельних робіт, що призвело до збитків на загальну суму 150 060,00 грн.
Відповідач зазначав, що ціна цього укладеного сторонами договору є твердою та становить 465000,00 грн. без ПДВ. (пункт 3.1 договору №99), договір укладено за результатами проведеного тендеру державних закупівель № UA-2018-10-24-002076-с, згідно із звітом про результати проведення процедури закупівлі UA-2018-10-24-002076-с від 15.11.2018 сума визначена в договорі про закупівлю та становить 465000,00 грн., роботи було виконано у повному об`ємі, що затвердженою замовником тендерною документацією, підтверджується підписаними позивачем актами №1 та №2 приймання-виконання будівельних робіт за грудень 2018 року із довідками про вартість будівельних робіт та витрати за грудень 2018 року, проведення оплати в повному обсязі, рекламацій (претензій) щодо якості та кількості виконання вказаних робіт згідно договору №99 на його адресу від позивача не надходило. На думку відповідача, висновки аудиторського звіту Аудиторської групи ЗТУВА МО України від 26.08.2020 №526/47 не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки висновки такого звіту не можуть виливати на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.02.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Західне територіальне управління Внутрішнього аудиту Міністерства оборони України.
Третя особа у поясненнях щодо позовних вимог зазначила, що за наслідками проведеного аудиту діяльності у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.07.2017 по 30.06.2020 встановлено ряд порушень та внесено пропозиції командуванню частини щодо їх усунення. Зокрема, виявлено невідповідність оплаченої вартості послуг фактичному обсягу виконаних робіт за договором від 13.11.2018 №99 на суму 465 тис. грн., укладеним з ФОП Химчак В.І. на виконання робіт по встановленню вуличних тренажерів на території військової частини (гімнастичний майданчик тренажери SG-202, 60 шт., 1240 кв.м.). Так, у тендерній документації на проведення електронних торгів на закупівлю послуги із встановлення гімнастичного майданчика було зазначено завищені обсяги робіт відносно проектно-кошторисної документації, виконані роботи приймались не комісійно, монтаж тренажерів здійснено без передбачених закладних металоконструкцій, замовник оплатив додаткові будівельні роботи влаштування дренажної системи та зняття верхнього шару ґрунту на футбольному полі. Таким чином, було виявлено завищення обсягів робіт, що призвело до збитків на загальну суму 150 060,00 грн.
Ухвалюючи оскаржене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено склад правопорушення, посилання позивача на аудиторський звіт не може бути безумовною підставою для задоволення позову про відшкодування збитків, оскільки згідно з вимогами ст. ст. 610, 611, 858, 883 ЦК України збитки є правовим наслідком порушення зобов`язання, їх склад підлягає окремому доказуванню.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновки, викладені у рішенні господарського суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим документам (доказам), рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Так, скаржник вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у задоволенні клопотань про забезпечення доказів шляхом призначення судової будівельно-технічної експертизи, а також залишив без розгляду клопотання про витребування доказів, про долучення доказів, про виклик свідка. Окрім того, суд безпідставно відхилив належний та допустимий доказ акт «Обстеження та проведення контрольних обмірів на виконані роботи по встановленню універсальних вуличних тренажерів на території А0284 у м.Львові, вул. Стрийська, 88» від 28.07.2020, яким безпосередньо встановлено факт виконання неякісних робіт та завищення вартості та обсягів виконаних робіт за договором від 13.11.2018 №99.
Скаржник зазначає, окремий кошторис по встановленню універсальних вуличних тренажерів на території в/ч НОМЕР_1 у м.Львові, вул. Стрийська, 88, складений підрядником, апелянтом не погоджувався.
Апелянт вказує, що відповідно до ч.1 ст.884 ЦК України гарантійний строк за договором підряду становить 10 років, акт «Обстеження та проведення контрольних обмірів на виконані роботи по встановленню універсальних вуличних тренажерів на території А0284 у м.Львові, вул. Стрийська, 88» було проведено позивачем 28.07.2020 - в межах вказаного гарантійного строку та виявлено фактичне виконання робіт з порушенням робочого проекту та завищення обсягів робіт на суму 150 060,00 грн. Залучений до роботи комісії представник підрядника гр.Іван Гучко, від підписання акту відмовився.
Про завищення загальної вартості робіт та невідповідність якості виконаних робіт робочому проекту позивачу стало відомо лише після складання акту від 28.07.2020, оскільки порушення в конструкції кріплення тренажерів проявились не відразу, вказані недоліки є умисно прихованими підрядником (монтаж тренажерів без передбачених закладних металоконструкцій у «тіло фундменту») та не могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт та підписанні актів виконаних робіт. Роботи було виконано підрядником без дотримання вимог робочого проекту №716-06-18ГП «Облаштування «Спортивно-ігрового комплексу Військової частини НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 », що свідчить про недобросовісність відповідача.
Також суд першої інстанції не звернув уваги на істотні умови договору №99 від 13.11.2018 щодо забезпечення дотримання договірних зобов`язань, передбачених п.п.9.3.311, п.9.3.,р.9, де зазначено, що підрядник зобов`язаний усунути за свій рахунок виявлені недоліки в процесі виконання робіт та у гарантійний період. А відповідно до умов п.10.5 р.10 договору підрядник несе відповідальність у повному розмірі збитків, визначених в матеріалах перевірок контролюючих або наглядових органів по виконаних роботах, які поніс/понесе замовник внаслідок неякісного проведення підрядником робіт або завищення обсягів виконання робіт.
Апелянт зазначає, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, тому саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Скаржник вважає, що довів належними та допустимими доказами завдану йому майнову шкоду в сумі 150060,00 грн., протиправність дій відповідача полягала у неналежному та недобросовісному виконанні умов договору №99 від 13.11.2018, що зумовило наявність прихованих недоліків на об`єкті та завищенні вартості робіт. Оскільки відповідач відмовився усунути виявлені недоліки у виконаних роботах існує причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями (бездіяльністю) відповідача та наявністю завданих позивачу збитків.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наводить аргументи на спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема, відповідач вказує на безпідставність посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права в частині забезпечення доказів, оскільки апелянт не зазначив обставин, для доказування яких необхідне вжиття заходів забезпечення доказів, не навів та не обґрунтував підстав за яких можна припустити, що засіб доказування може бути втрачений. Відсутні підстави для призначення експертизи, оскільки ні позивачем ні відповідачем не заперечуються переліки, види обсяги та об`єми виконаних робіт, які відображені в доказах, долучених до матеріалів справи та щодо яких позивач звернувся з клопотанням про призначення експертизи в межах предмета доказування. Також суд правомірно залишив без розгляду клопотання позивача про витребування доказів, долучення доказів та виклик свідка, оскільки такі подано після закриття підготовчого провадження у справі.
Відповідач звертає увагу, що в апеляційній скарзі позивач погоджується з тим, що договір №99 від 13.11.2018 укладено з дотриманням норм матеріального права, як відповідачем, так і позивачем було виконано умови договору у повному об`ємі, а сам договір відповідає вимогам, встановленим законодавством України. Відповідач стверджує, що не завищував вартості виконаних робіт, вартість робіт відповідає вимогам, визначеним в договорі, з покликанням на усталену практику Верховного Суду у подібних правовідносинах зазначає, що аудиторський висновок не зумовлює будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Належних доказів того, що роботи виконані неякісно позивач суду не надав, а обстеження та проведення контрольних обмірів на виконані роботи по встановленню універсальних вуличних тренажерів на території А0284 у м.Львові, вул. Стрийська, 88, на яке посилається апелянт, проводилось з метою складення аудиторського звіту.
Відповідач наголошує, що позивач не довів наявності повного складу цивільного правопорушення, а твердження про те, що підрядник завищив вартість послуг, самовільно виконав додаткові роботи або допустив приховані недоліки в монтажі тренажерів без передбачених закладних металоконструкцій не відповідають ні умовам договору, ні дійсним обставинам справи.
Щодо доводів апелянта в частині порушення судом норм процесуального права колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Позивач звернувся до суду першої інстанції із клопотанням про забезпечення доказів шляхом призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої просив поставити наступні питання: - Чи виконані ФОП Химчак В.І. будівельні роботи за адресою: м.Львів. вул.Стрийська, 88, відповідно до договору №99 від 13.11.2018 відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, стандартам, технічним умовам тощо)? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності? - Який перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт з будівництва відповідно до договору №99 від 13.11.2018 за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 88? - Яка вартість фактично виконаних робіт з будівництва ФОП Химчак В.І. відповідно до договору №99 від 13.11.2018 за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 88? - Чи відповідають обсяги та вартість фактично виконаних робіт з будівництва об`єктів за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 88 відповідно до договору №99 від 13.11.2018 обсягам та вартості, визначеним проектно-кошторисною або первинною документацією з будівництва?
Відповідно до ч. 1 ст. 110 ГПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.
Положеннями п. 4-5 ч.1 ст.111 ГПК України передбачено обов`язкові вимоги, яким повинна відповідати заява про забезпечення доказів, а саме в заяві зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, обґрунтування необхідності забезпечення доказів, однак, подана позивачем заява не відповідає вимогам п. 4-5 ч.1 ст.111 ГПК України щодо належного обґрунтування необхідності забезпечення доказів.
Відповідно до ст.99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Оскільки наявні у справі докази не є взаємно суперечливими, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом призначення судової будівельно-технічної експертизи, встановивши відсутність потреби у спеціальних знаннях експерта та у призначенні судової експертизи для оцінки таких доказів, про що постановлено ухвалу від 03.03.2021.
Слід зазначити, що апелянт вказує на безпідставність відмови у задоволенні клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом призначення судової будівельно-технічної експертизи, однак, не наводить жодного обґрунтування щодо дійсної необхідності її призначення.
Також ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 було закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 01.04.2021.
01.04.2021 позивач подав місцевому господарському суду клопотання за вх.№7760/21 про витребування доказів, за вх.№7761/21 про долучення доказів та за вх.№7762/21 клопотання про виклик свідків.
Відповідно до ч.1 ст.42 ГПК України учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, сторони мають обов`язок добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч.1 ст.42 ГПК України учасники справи, серед іншого, зобов`язані, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
За загальними правилами подання доказів, встановленими у ст.80 ГПК України, позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви (ч.2); якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч.4); докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.8).
Частиною другою статті 182 ГПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; вирішує заяви та клопотання учасників справи; здійснює інші дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.
Тобто, право на поновлення строку реалізується з урахуванням конкретних обставин, яким суд має надати правову оцінку і які сторона повинна обґрунтувати.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
Неможливість подання клопотань про витребування доказів, долучення доказів та виклик свідка позивач пояснював тим, що після закриття підготовчого провадження йому стало відомо про істотні обставини, а саме те, що було призначено технічний нагляд за об`єктом «Встановлення універсальних вуличних тренажерів за адресою вул.Стрийська, 88, в/ч А0284» відповідно до наказу ФОП Геник В.Д. від 06.11.2018 №06-11-18. Так, позивач просив витребувати у відповідача акт технічного нагляду ФОП Геник В.Д., викликати та допитати в якості свідка ФОП Геник В.Д., долучити до матеріалів справи в якості доказів, наказ ФОП Геник В.Д. від 06.11.2018 №06-11-18 про призначення технічного нагляду за об`єктом, який підтверджує факт проведення технічного нагляду та кваліфікований сертифікат від 30.02.2012 відповідального виконавця окремих робіт (послуг) інженера технічного нагляду Геник В.Д.
Колегія суддів вказує, що відповідно до ч.2, ч.3 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). У разі необхідності до позовної заяви додається клопотання про призначення експертизи, витребування доказів тощо.
Натомість вказані клопотання було подано позивачем після закінчення строку підготовчого провадження, встановленого у ч.3 ст.177 ГПК України.
Відповідно до ч.2 ст.207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Враховуючи, що поважними можуть рахуватися обставини, які є об`єктивно непереборними обставинами, що не залежать від волі учасника справи, та які перешкоджають у вчиненні певної процесуальної дії, те, що обставини на які вказував позивач, а саме те, що йому стало відомо про обставини призначення технічного нагляду за об`єктом у листопаді 2018 року лише після закриття підготовчого провадження, зважаючи на те, що позивач не надав суду заяви свідка, оформленої у відповідності до вимог ст.88 ГПК України, суд першої інстанції правомірно залишив без розгляду клопотання позивача про витребування доказів та про долучення доказів, виклик свідка.
Таким чином, безпідставними є доводи про обмеження апелянта права на справедливий суд безпідставною відмовою у задоволенні клопотання про забезпечення доказів та залишення без розгляду клопотання про витребування, долучення доказів та виклик свідка.
Матеріалами справи підтверджуються наступні фактичні обставини.
13.11.2018 між Військовою частиною НОМЕР_1 як замовником та Фізичною особою-підприємцем Химчаком Володимиром Івановичем як підрядником було укладено договір про надання послуг за державні кошти.
Відповідно до п.п.1.1., 1.2., 1.3. договору замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до умов договору надання послуг, а саме ДК021:2015:45450000-6 встановлення універсальних вуличних тренажерів ДСТУ Б.Д. 1.1-1:2013; надання послуг здійснюється підрядником за адресою замовника; надання послуг здійснюється підрядником, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.
Строки надання послуг за цим договором встановлюються з дати підписання договору по 12 грудня 2018 року (п.п.2.1.).
Датою закінчення виконаних послуг за договором вважається дата їх прийняття замовником, що засвідчується підписанням довідки про вартість наданих послуг та актів приймання наданих послуг (п.п.2.2.).
Ціна договору є твердою та становить 465 000,00 грн. без ПДВ (п.3.1. договору). Ціна договору не може змінюватись після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків зменшення обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника, покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у п.3.1. договору (п.п.3.2.).
Розрахунки за фактично надані послуги проводяться замовником по акту наданих послуг шляхом безготівкового перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок підрядника (п.п.4.2. договору).
З метою забезпечення контролю за відповідністю робіт, матеріальних ресурсів установленим вимогам, замовник здійснює технічний нагляд та контроль якості за надані послуги (п.п.7.8. договору).
У разі виявлення невідповідності наданих послуг встановленим вимогам замовник приймає рішення про усунення підрядником допущених недоліків за рахунок та силами підрядника або зупинення надання послуг (п.п.7.11 договору).
Передача виконаних робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюються актом про надані послуги (п.п.8.2. договору), у разі виявлення в процесі приймання-передачі закінчених робіт недоліків, допущених з вини підрядника, він у визначений замовником строк зобов`язаний їх усунути (п.п.8.3), підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами (п.п.8.7.).
18 грудня 2018 року сторони підписали акти №1 та №2 приймання виконаних будівельних робіт на загальну суму 465,000, що підтверджується також довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати.
Замовник оплатив виконані роботи в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №1080 від 21.11.2018 на суму 7284,00 грн., №1119 від 03.12.2018 на суму 132 216,00 грн.,№1205 від 18.12.2018 на суму 260 253,00 грн., №1217 від 20.12.2018 на суму 65 247,00 грн.
26.08.2020 за результатами аудиту діяльності у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.07.2017 по 30.06.2020 Західним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України було складено аудиторський звіт №526/47.
Аудитом було встановлено, що у вересні 2018 в/ч НОМЕР_1 оголошено проведення електронних торгів на закупівлю послуги з встановлення спортивних вуличних тренажерів (площадка: гімнастичний майданчик тренажери SG-202 - 60 шт. - 1240 м2) очікуваною вартістю 511 500,00 грн. (відповідно до отриманих кошторисних призначень на 2018 рік за КПКВ 2101020/6 КЕКВ 2240).
В додатку № 3 до тендерної документації «Технічне завдання до предмету надання послуг» вказано найменування, кількість, орієнтовні розміри тренажера, загальна площа їх встановлення та опис робіт (послідовність робіт) по монтуванню.
В Лоті № 1 тендерної документації були зазначені обсяги робіт, що перевищували обсяги, визначені проектно-кошторисною документацією, а саме: п. 1 розробка ґрунту вручну в траншеях глибиною до 2 м без кріплень з укосами, група грунтів 2 - 98,24 м3, замість 57,57 м3 (завищення 40,67 м3); п. 6 улаштування бетонних фундаментів загального призначення об`ємом до 5 м3 - 97,84 м3 замість 53,82 м3 (завищення 44,02 м3); п. 7 монтаж металоконструкцій універсального вуличного, тренажеру - 14,56 т, замість 8,52 т (завищення 6,04 т).
Наданий в тендерній документації об`єм, будівельних робіт відповідав об`єму робіт, зазначеному у розділі 7 «Спортивне обладнання» локального кошторису для робіт по встановленню тренажерів на двох гімнастичних майданчиках, а саме: площею 1240 м2 (тренажери SG-202 - 60 шт.) та площею 968 м2 (тренжери SGF- 44 шт), хоча у додатку №3 до тендерної документації «Технічне завдання до предмету надання послуг» вказано найменування, кількість, загальну площу встановлення та опис робіт по монтуванню одного гімнастичного майданчика площею 1240 м2 (тренажери SG -202 - 60 шт.)
Згідно з Робочим проектом та специфікаціями матеріалів та виробів для встановлення вуличних тренажерів SG-202 в кількості 60 шт. на гімнастичному майданчику площею 1240 м2 перелік та обсяги основних будівельних робіт становили: розробка ґрунту в траншеях - 57,57 м3; улаштування бетонних фундаментів - 53,82 м3; встановлення закладних деталей - 3714 кг; монтаж тренажерів 60 шт.- 8520 кг.
У період аудиту на підставі наказу командира в/ч А0284 від 24.07.2020 № 911, комісією в/ч А0284 проведено обстеження та контрольні обміри виконаних робіт по встановленню універсальних вуличних тренажерів, яким виявлено фактичне виконання робіт з порушенням робочого проекту, а саме: монтаж тренажерів без передбачених закладних металоконструкцій у «тіло фундаменту», а також завищення обсягів робіт на загальну суму 150060,00 грн.
Крім, того, підрядником виконані додаткові будівельні, роботи, не передбачені об`ємом робіт Лоту №1, які були оплачені замовником, а саме: влаштування дренажної системи на загальну суму 55890 грн (за мінусом суми завищення робіт 357 грн) та зняття верхнього шару ґрунту на футбольному полі на загальну суму 55638 грн.
Згідно актів виконаних робіт в/ч НОМЕР_1 сплачено на рахунок ФОП «Химчак Володимир Іванович» кошти за КПКВ 2101020 КЕКВ 2240 у загальній сумі 465000,00 грн. (платіжні доручення від 22.11.2018 № 1080 - 7284,00 грн, 03.12.2018 № 1119 - 32216,00грн, від 19.12.2018 № 1205-260253,00грн, від 22.12.2018№ 1217-65247,00 грн.
У звіті зазначено, що аудитом встановлено завищення обсягів виконаних будівельних робіт, що призвело до збитків на загальну суму 150 060,00 грн.
Також позивач надав акт обстеження та проведення контрольних обмірів на виконані роботи по встановленню універсальних вуличних тренажерів, на території в/ч НОМЕР_2 у м.Львові, вул. Стрийська, 88, від 28.07.2020, проведеного комісією військової частини за участю представника підрядної організації ФОП Химчак В.І. І.Гучка. У акті зазначено, що вибірковою перевіркою проведено обстеження та контрольні заміри фактично виконаних будівельно-монтажних робіт за грудень 2018 року та встановлено, що порівняно із наведеними у акті приймання-виконаних робіт №1 за грудень 2018 року відомостями фактично було завищено обсяг об`єму розробленого ґрунту на 40,67 куб.м., об`єму переміщеного ґрунту на 40,67 куб.м., об`єму фундаменту на 38,02 куб.м., ваги металоконструкцій універсальних вуличних тренажерів на 6,04 т; у акті приймання-виконаних робіт №2 за грудень 2018 року зазначено фактично відсутній дренажний геокомпозит Tegola Q-drain ZW 8 50 12 P 90 кв.м.
В акті обстеження відсутній підпис представника ФОП Химчак В.І. І.Гучка.
В матеріалах позовної заяви також наявна претензія №1 (вих№2356 від 21.09.2020) щодо порушення обумовлених в договорі про надання послуг за державні кошти від 13.11.2018 №99 строків поставки товарів, адресована ФОП Химчак В.І. з доказами надсилання відповідачу 21.09.2020. Позивач стверджує, що відповідач залишив вказану претензію без реагування.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Укладений між сторонами договір №99 про надання послуг за державні кошти п за своєю правовою природою є договором підряду.
За приписами пунктів 1, 2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Положеннями ст. 843, ч.ч. 1, 2 ст.844 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.
Пунктом 1 статті 846 вищеназваного Кодексу визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника; якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків; якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника; замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Згідно із ч.1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Як слідує з матеріалів справи, відповідачем були виконані будівельні роботи, про що складені акти та підписані представниками виконавця робіт та їх замовником, а також скріплені печатками сторін.
Таким чином, позивач прийняв виконані роботи, не заявивши при цьому про допущення виконавцем робіт будь-яких відступів від умов договору чи наявність інших недоліків. Дана обставина сторонами не заперечується, що свідчить про те, що замовник підтвердив належне виконання робіт.
Відповідно до ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору і її зміна у відповідності до ч. 3 ст. 632 ЦК України, після виконання договору не допускається. Про зменшення ціни роботи, в разі встановлення відступів від умов договору, сторонами має бути досягнута згода або спір з цього приводу може бути вирішеним у встановленому законом порядку.
Правовідносини з оплати підрядних робіт виникли з договору і оплата робіт проведена в межах узгодженої ціни на основі визначеної сторонами вартості робіт з урахуванням вимог діючого законодавства.
Слід зазначити, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором, зокрема, щодо завищення вартості виконаних підрядних робіт чи неналежного їх виконання, окрім аудиторського звіту №526/47 від 26.08.2020.
При укладенні договору №99 від 13.11.2018 сторони були вільні у визначенні умов договору, на свій розсуд укладали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши договір, в тому числі, і щодо вартості проведення будівельних робіт. З цією обставиною погоджується і позивач, обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги.
Замовник, який своєчасно не заявив про недоліки у виконанні робіт (за наявності таких) не звільнений від обов`язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, позивач перевірив кількість, якість та ціну робіт, підписавши відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт без зауважень та заперечень. Матеріали справи не містять мотивованої відмови позивача від приймання виконаних відповідачем будівельних робіт з підстав їх вартості, обсяг та вартість виконаних робіт погоджений сторонами, при цьому замовник не заперечував проти прийняття виконаних робіт у спірному періоді. Натомість, виявлені за результатами аудиторської перевірки порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та не можуть ніяким чином їх змінювати.
Аудиторський звіт є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ньому висновки не мають заздалегідь встановленої сили, тобто аудиторський звіт не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору.
Аудиторський звіт вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним, в межах своєї компетенції, відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб позивача у встановленому законом порядку, а не для встановлення певного зобов`язання в межах господарсько-правових відносин.
Аудиторський звіт не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися.
Аудиторський звіт є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка аудиторського звіту, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні відповідного спору щодо оскарження, зокрема, дій чи рішення контролюючого органу.
До того ж аудиторський звіт не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
Водночас, чинне законодавство України не покладає на виконавця робіт обов`язку після прийняття замовником цих робіт без зауважень та заперечень, у разі виявлення в процесі перевірки контролюючим органом завищення вартості робіт, обов`язку повернути відповідну суму завищення.
За умови існування між сторонами договірних правовідносин, аудиторський звіт має оцінюватись у сукупності з іншими доказами.
Сам по собі аудиторський звіт та висновок, виконаний на замовлення контролюючого органу не є підставою для безспірного і безумовного визначення наявності порушення в діях відповідача і підставою для стягнення коштів отриманих на виконання договірних відносин. Внутрішній аудит як система контролю за діяльністю підконтрольних суб`єктів створюється з метою ефективної оцінки та вдосконалення системи внутрішнього контролю та управління ризиками.
Обставини, які встановлені під час проведення внутрішнього аудиту не можуть впливати на умови договірних відносин між позивачем та відповідачем, а тим більше їх змінювати.
Отже, аудиторський звіт не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.
У відповідності до ч.3 ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання сторонами не допускається.
Акт обстеження та проведення контрольних обмірів на виконані роботи по встановленню універсальних вуличних тренажерів, на території в/ч НОМЕР_2 у м.Львові, вул. Стрийська, 88, від 28.07.2020, на який покликається апелянт, було складено під час здійснення аудиторської перевірки діяльності військової частини, результати обстеження відображено в аудиторському звіті від 26.08.2020. Твердження апелянта про участь в роботі представника відповідача не підтверджено належними доказами в матеріалах справи відсутні докази повідомлення та залучення підрядника до обстеження, підтвердження комісією відмови І.Гучка від підписання акту.
Таким чином, безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції відхилив доказ, який є належним та допустимим підтвердженням факту виконання неякісних робіт та завищення їх вартості та обсягів.
Відповідно до ч.1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Частиною 2 статті 217 ГК України унормовано, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст.224 ГК України).
Згідно зі ст.225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
За приписами ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст. 224 ГК України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; 2) наявність збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) наявність вини порушника зобов`язання, тобто особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Звертаючись з позовом замовник посилався на те, що згідно з аудиторським звітом встановлено завищення вартості робіт на суму 150060,00 грн., що є доказом нанесення відповідачем збитків. Проте, враховуючи наявність договірних відносин між сторонами, виходячи із законодавчо визначеного змісту терміну «збитки», заявлена до стягнення з відповідача та перерахована йому, як виконавцю робіт за договором, сума не може бути кваліфікована збитками у розумінні статті 22 ЦК України та статті 225 ГК України.
Скаржник покликається також на п.п.10.5. договору, відповідно до якого притягнення замовника до відповідальності контролюючими або наглядовими органами внаслідок неякісного виконання договірних зобов`язань підрядником підрядник несе відповідальність у повному розмірі збитків, визначених в матеріалах перевірок контролюючих або наглядових органів по виконаних роботах, які поніс/понесе замовник внаслідок неякісного проведення підрядником робіт або завищення обсягів виконання робіт. Скаржник зазначає, що сторони погодили у договорі, що у разі виявлення в процесі внутрішньої перевірки в односторонньому порядку завищення вартості робіт, підрядник зобов`язаний повернути суму завищення.
Слід зазначити, що проведений аудит мав на меті оцінку рівня управління фінансово-господарською діяльністю, ефективності і законності використання коштів і майна, інших активів, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності. За результатами аудиту командиру військової частини було запропоновано прийняти рішення щодо завищення обсягів виконаних робіт по встановленню спортивних універсальних вуличних тренажерів у сумі 150,06 тис. грн. відповідно до Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». Вказані підсумки аудиторського звіту містять рекомендаційний характер, а матеріали справи не містять доказів притягнення замовника до матеріальної відповідальності внаслідок неякісного виконання договірних зобов`язань підрядником.
Щодо покликання апелянта на обов`язок підрядника усунути за свій рахунок виявлені недоліки в процесі виконання робіт та у гарантійний період, слід зазначити, що предметом позову є стягнення завданих збитків, матеріали справи не містять доказів звернення замовника до підрядника про усунення недоліків виконаних робіт, натомість актами приймання-передачі робіт замовник підтвердив, що робота, виконана підрядником відповідає умовам договору.
Відповідно до ч.1. та ч.2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Таким чином, обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. З огляду на норму ч.2 ст.623 ЦК України колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що саме відповідач повинен доводити відсутність вини у завданні шкоди.
Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведено наявності складу правопорушення.
Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку, що у позові належить відмовити повністю.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , м. Львова №690/1469 від 30.04.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/1635/21 від 07.05.2021) - відмовити.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 01.04.2021 у справі №914/2998/20 залишити без змін.
3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Скрипчук О.С.