ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року

м. Київ

Справа №904/2958/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Кібенко О. Р., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання Калітінського М.Ю.,

представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

у складі судді Петренко І.В.

від 11.11.2020

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Коваль Л.А., Мороз В.Ф., Чередко А.Є.

від 18.05.2021

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД"

про визнання договору поруки недійсним,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 3 червня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (далі - Позивач, ТОВ "Серединецьке") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" (далі - Відповідач-1, ТОВ "Агротек") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Армада ЛТД" (далі - Відповідач-2, ТОВ "ТД "Армада ЛТД") про визнання недійсним договору поруки №3П/8АФ-15 від 30.03.2018 (далі - Договір).

2. Позовні вимоги Позивач обґрунтував тим, що оспорюваний Договір укладений сторонами без наміру створення правових наслідків з метою незаконного визначення підсудності на території Дніпропетровської області, тобто відповідає ознакам фіктивного правочину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 у справі №904/2958/20, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021, у задоволенні позову ТОВ "Серединецьке" відмовлено.

4. Судові рішення мотивовані недоведенням Позивачем обставин того, що Відповідачі не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, а також обставин порушення Відповідачами цивільних прав та інтересів Позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

5. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021, а позовну заяву ТОВ "Серединецьке" задовольнити повністю.

6. Касаційна скарга мотивована наявністю підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на застосування судами статей 3, 15, 16, 203, 205, 234 ЦКУ без урахування висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладених у наступних постановах: від 08.08.2018 у справі №910/174/17, від 07.12.2018 у справі №910/7547/17, від 20.06.2019 у справі №522/8158/15-ц, від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, від 23.07.2019 у справі №802/2386/14-а, від 14.08.2019 у справі №908/139/19, від 12.02.2020 у справі №757/24352/17-ц, від 05.03.2020 у справі №804/2043/17, від 17.03.2020 у справі №812/9439/13-а, від 26.03.2020 у справі №814/617/16, від 08.07.2020 у справі №310/4417/17-ц, від 17.11.2020 у справі №914/2175/19, від 10.02.2021 у справі №754/5841/17, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19, від 03.02.2021 у справі №642/6890/18, від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13 (Верховного Суду України), а також у постановах Пленуму Верховного Суду України №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009, №14 "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009.

Крім того, Позивач зазначає про те, що за змістом статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України Позивач має статус "заінтересованої особи", що свідчить про його право на оскарження Договору, не будучи його стороною.

7. Відповідач-1 подав до Суду відзив на касаційну скаргу, в якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 без змін.

8. Відповідач-2 у становлений Судом строк відзив на касаційну скаргу не надав.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

9. 11 березня 2015 року Відповідачем-1 (лізингодавець) та Позивачем (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу №8АФ-15, відповідно до пункту 1.1 якого лізингодавець зобов`язується передати на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу (далі - майно), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти майно та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. Ціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення договору наведені в Додатку №1 "Специфікація" (далі - Специфікація).

10. Згідно Специфікації предметом договору є трактор John Deere 8335R, вартість якого складає 250 000,00 доларів США.

11. 19 березня 2015 року між Позивачем та Відповідачем-1 складено акт приймання-передачі, за яким лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав трактор John Deere 8335R; серійний номер 1RW8335RCDP069093; 2013 року випуску.

Підписуючи акт приймання-передачі від 19.03.2015 лізингоодержувач засвідчив, що переданий товар є комплектним, відповідає встановленим зразкам якості (отримав документи, підтверджуючі якість товару), пристосований для його використання за цільовим призначенням. Лізингоодержувач в присутності лізингодавця перевірив якість, кількість, стан, комплектність, асортимент та відповідність майна умовам договору. Лізингоодержувач підтвердив у тому числі належну якість, комплектність, справність предмета лізингу і відповідність предмета лізингу вимогам лізингоодержувача та умовам договору.

Сторони погодили, що з дати підписання Акту приймання-передачі майна лізингоодержувач відмовляється від будь-яких прямих і непрямих претензій до лізингодавця з приводу якості та комплектності майна.

12. Крім того, між сторонами договору фінансового лізингу підписано ряд додаткових угод до договору фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015.

13. В якості забезпечення виконання зобов`язань Позивача перед Відповідачем-1 за договором фінансового лізингу укладено: договір поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015 між Позивачем (лізингоодержувач), Відповідачем-1 (лізингодавець) та ТОВ "Бужок" (поручитель); договір поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 між Позивачем (лізингоодержувач), Відповідачем-1 (лізингодавець) та ТОВ "Сварог-Дністер" (поручитель).

14. 30 березня 2018 року між Відповідачем-1 (лізингодавець) та Відповідачем-2 (поручитель) також укладено Договір, предметом якого є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позивачем (лізингоодержувачем) своїх зобов`язань перед лізингодавцем (відповідачем-1), які випливають з умов договору фінансового лізингу, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу, а також всіх інших додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу.

15. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасником ТОВ "Агротек" та його керівником є Бондаренко Р.Є., який є також учасником ТОВ "Армада ЛТД". Крім того, учасником ТОВ "Агротек" є Акціонерне товариство "Закритий Недиверсифікований Венчурний Корпоративний Інвестиційний Фонд "Спектр-Фінанс" (кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 ). ОСОБА_1 також є учасником і ТОВ "Армада ЛТД".

16. З метою досудового врегулювання спору Відповідач-1 звернувся до Відповідача-2 з вимогою від 28.02.2019 за вих.№2802/19-2019/3юр за Договором (а.с. 12, т. 2), у якій повідомив про те, що платежі за Графіком внесення лізингових платежів та графіком погашення простроченої заборгованості за договором фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015 боржник не вносить, станом на 28.02.2019 заборгованість, без урахування штрафних санкцій боржника (Позивача), складає 4 149 472,76 грн (курс на 27.02.2019 складає 26,95грн/1 долар США). Крім того, вимагав не пізніше трьох днів з моменту отримання даної вимоги сплатити грошові кошти у сумі 4 149 472,76 грн.

17. У відповідь на вимогу Відповідача-1 від 28.02.2019 за вих.№2802/19-2019/3юр Відповідач-2 листом від 04.03.2019 за вих.№8/пор (а.с. 13, т. 2) повідомив про скрутний фінансовий стан та відсутність можливості у повному обсязі виконати вимоги Відповідача-1 та сплатити 4 149 472,76грн за Договором.

Водночас Відповідач-2 гарантував можливість часткового погашення заборгованості через невизначений час і просив із розумінням поставитися до вказаного і не здійснювати заходи щодо стягнення заборгованості у судовому порядку, в тому числі й щодо примусового стягнення.

18. На виконання умов спірного договору Відповідач-2 перерахував на користь Відповідача-1 грошові кошти у розмірі 100,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №914 від 09.06.2020 на суму 100,00 грн. (а.с. 14, т. 2).

19. У справі №904/1478/19 ТОВ "Агротек" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "ТД "Армада ЛТД", ТОВ "Сварог-Дністер" та ТОВ "СК Бужок" про солідарне стягнення заборгованості по лізинговим платежам у розмірі 4 177 187,23 грн та 365% річних у розмірі 29 955 028,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем-1 умов договору поруки №3П/8АФ-15 від 30.03.2018, договору поруки №2П/8АФ-15 від 30.03.2018 Відповідачем-2, договору поруки №1П/8АФ-15 від 11.03.2015 Відповідачем-3, які виступають поручителями з виконання Лізингоодержувачем (ТОВ "Середницьке") своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу №8АФ-15 від 11.03.2015.

Під час розгляду справи №904/1478/19 ТОВ "Агротек" подав до суду заяву, в якій просив прийняти відмову від позову в частині стягнення заборгованості з ТОВ "ТД "АРМАДА ЛТД" та закрити провадження по справі №904/1478/19 в частині стягнення з ТОВ "ТД "АРМАДА ЛТД" коштів.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

20. Цивільний кодекс України (далі - ЦКУ)

Стаття 11. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків

1. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини; …

Стаття 15. Право на захист цивільних прав та інтересів

1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16. Захист цивільних прав та інтересів судом

1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

2) визнання правочину недійсним; …

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. …

Стаття 203. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. …

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. …

Стаття 204. Презумпція правомірності правочину

1. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Стаття 215. Недійсність правочину

1. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

… Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 216. Правові наслідки недійсності правочину

1. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. …

Стаття 234. Правові наслідки фіктивного правочину

1. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

2. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

3. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Стаття 553. Договір поруки

1. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

2. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

3. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Стаття 554. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою

1. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. …

Стаття 626. Поняття та види договору

1.Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. …

Стаття 627. Свобода договору

1. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. …

Стаття 628. Зміст договору

1.Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. …

21. Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК)

Стаття 300. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. …

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

22. Суд зазначає, що відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі №910/17999/16, від 25.04.2018 у справі №925/3/17, від 16.05.2018 у справі №910/24257/16, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

23. Водночас під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц).

24. Таким чином, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, що переглядається.

25. Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 08.08.2018 у справі №910/174/17, від 07.12.2018 у справі №910/7547/17, від 20.06.2019 у справі №522/8158/15-ц, від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, від 23.07.2019 у справі №802/2386/14-а, від 14.08.2019 у справі №908/139/19, від 12.02.2020 у справі №757/24352/17-ц, від 05.03.2020 у справі №804/2043/17, від 17.03.2020 у справі №812/9439/13-а, від 26.03.2020 у справі №814/617/16, від 08.07.2020 у справі №310/4417/17-ц, від 17.11.2020 у справі №914/2175/19, від 10.02.2021 у справі №754/5841/17, від 20.01.2021 у справі №910/8992/19, від 03.02.2021 у справі №642/6890/18 та від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13 (Верховного Суду України), на які посилається Позивач у касаційній скарзі, Суд вважає, що вони стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у цій справі, з огляду на наступне:

- у справі №910/174/17 предметом судового розгляду стали вимоги позивача про скасування договору поруки, укладеного між ним та банком, з огляду на те, що позивачем такий договір не підписувався;

- у справі №910/7547/17 предметом позову стали вимоги позивача про визнання недійсним укладеного ним з іншою юридичною особою договору купівлі - продажу нежитлових приміщень з метою ухилення від звернення стягнення на майно з боку банку;

- у справі №522/8158/15-ц Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору поруки, виходив з того, що позивач, права якого оскаржуваним договором порушувались (розширювались його обов`язки як позичальника за кредитним договором), не довів відсутності у сторін правочину наміру створення юридичних наслідків;

- у справі №369/11268/16-ц предметом позову стали вимоги банку про визнання договору дарування недійсним, укладеного для уникнення сплати боргу за кредитним договором;

- у справі №908/139/19 позивач звернувся до суду з позовними вимогами про одночасне стягнення з відповідачів попередньої оплати за контрактом на поставку продукції та відсотків за неправомірне утримання грошових коштів внаслідок неналежного виконання відповідачем-1 своїх зобов`язань за вказаним контрактом та поручителем - за договором поруки;

- у справі №757/24352/17-ц стягувач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди іпотечного майна - будинку, який був об`єктом стягнення в іншій судовій справі;

- у справах №802/2386/14-а, №804/2043/17, №812/9439/13-а, №814/617/16 предметом позову стали вимоги позивачів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, якими контролюючі органи збільшили суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств та зменшили суми бюджетного відшкодування товариств;

- у справі №310/4417/17-ц Верховний Суд, задовольняючи касаційну скаргу банку та направляючи справу на новий розгляд, вказав судам на необхідність дослідження обставин обізнаності відповідачів під час укладення спірного договору дарування про наявність спору в суді про стягнення заборгованості за кредитним договором;

- у справі №914/2175/19 предметом позову стали вимоги позивача про визнання недійсним рішення загальних зборів, яким створено нове товариство, та рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника;

- у справі №754/5841/17 стягувач за виконавчим провадженням звернувся до суду з метою визнання недійсним договору дарування та застосування як способу цивільного захисту процедуру реституції;

- у справі №910/8992/19 розгляд позову банку - кредитора - до боржників про визнання договору про переведення боргу недійсним здійснювався в межах справи про банкрутство ПАТ "Одеський Коровай", яке було стороною спірного договору.

- у справі №642/6890/18 звертаючись до суду, позивач як на підставу задоволення позовних вимог посилався на фіктивність договору позики, зазначаючи при цьому, що оспорюваний правочин укладений з метою перешкоджання в реалізації його права учасника, який вибув із товариства, на отримання компенсації частки у статутному капіталі цього товариства або її натурального еквіваленту у вигляді нерухомого майна;

- у справі №6-78цс13 предметом позову стали вимоги позивачів про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок з підстав не зазначення у них усіх істотних умов договору.

26. Таким чином, наведені Позивачем у касаційній скарзі постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду були прийняті за іншого матеріально-правового або процесуально-правового регулювання спірних правовідносин, а також іншого предмета або підстав заявлених позовних вимог та іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у ній доказів), ніж у даній справі.

27. Крім того, Суд виходить з того, що статтею 234 ЦКУ передбачено визнання недійсним правочину, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (фіктивний правочин). З огляду на положення наведеної правової норми Суд погоджується з наступним твердженням: фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, які передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. При цьому ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину, у зв`язку з чим для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

28. При цьому звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину, позивач відповідно до вимог статті 13, 74 ГПК повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення. За відсутності доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

29. Зокрема, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, яка є подібною до справи, що розглядається, також дійшов висновку, що при застосуванні приписів статті 234 ЦКУ у вирішенні питання щодо того, чи наявні наміри сторін договору поруки щодо створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, несуттєве, часткове виконання (в порівнянні з розміром основного зобов`язання) поручителем своїх обов`язків за договором поруки не завжди свідчить про те, що оспорюваний правочин не є фіктивним, цей факт потрібно оцінювати у сукупності з іншими встановленими судами обставинами, на які посилається заінтересована особа.

30. Як встановили суди, на підставі Договору виникли обумовлені ним правові наслідки - ТОВ "ТД "Армада" як поручитель частково виконав оспорюваний Договір, а ТОВ "Агротек" як кредитор прийняв таке часткове виконання. Водночас суд апеляційної інстанції також з`ясував, що:

- у справі №904/1478/19 ТОВ "Агротек" звернувся з позовами до поручителів, а не до боржника, саме за місцезнаходженням ТОВ "ТД "Армада ЛТД" до Господарського суду Дніпропетровської області;

- ТОВ "Агротек" та ТОВ "Торговий дім "Армада ЛТД" пов`язані через бенефіціарних власників та посадових осіб;

- Договір є двостороннім, на відміну від договорів поруки з іншими поручителями, які були тристоронніми;

- оплата поручителем за Договором здійснена у незначному, номінальному розмірі (100,00 грн), вже після подання Позивачем позовної заяви про визнання договору недійсним як фіктивного;

- можна відстежити певний усталений алгоритм дій ТОВ "Агротек", яке звернувшись до господарського суду з позовом до ТОВ "ТД "Армада ЛТД" і інших відповідачів, потім відмовлялося від позову до нього.

31. Відтак Суд погоджується з доводами суду апеляційної інстанції про те, що наведені вище обставини у сукупності можуть свідчити про укладення сторонами оспорюваного договору без наміру реального виконання Договору, тобто про наявність ознак фіктивності правочину.

32. Разом з тим Суд враховує, що згідно з положеннями статті 4 ГПК, статей 15, 16 ЦКУ підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отож задоволення судом позову можливе лише за умови доведення Позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

33. Як встановлено судами попередніх інстанцій, Позивач не є стороною Договору, факт порушення його цивільних прав та охоронюваних законом інтересів цим Договором не доведено, у тому числі внаслідок пов`язаності товариств Відповідачів, у зв`язку з чим Договір безпосередньо на права та обов`язки боржника - Позивача - не впливає, його зобов`язання в цьому випадку не встановлюються, не припиняються та не змінюються (не доповнюються та не збільшуються).

34. Суд вбачає, що основним аргументом Позивача в обґрунтування позовних вимог наведено доводи про те, що Відповідач використав оспорюваний договір для досягнення протиправної мети - штучної зміни територіальної юрисдикції (підсудності) іншої судової справи - №904/1478/19.

35. З огляду на викладене, висновки судів про те, що ТОВ "Серединецьке", будучи учасником судової справи №904/1478/19 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів), інтереси якого могли бути порушені штучним об`єднанням позовних вимог з метою зміни територіальної юрисдикції (підсудності) цієї справи, може використати передбачені господарським процесуальним законодавством способи захисту від зловживання процесуальними правами іншими учасниками процесу, а не визнавати недійсним Договір, Суд вважає обґрунтованими.

36. Суд також погоджується з тим, що факт укладання правочинів з метою забезпечення виконання основного зобов`язання та об`єднання в одній позовній заяві одночасно вимог щодо відповідача, який є стороною основного зобов`язання, та до відповідача, який є стороною правочину, укладеного в забезпечення основного зобов`язання, відповідно до положень частини одинадцятої статті 30 ГПК України не може змінювати територіальну юрисдикцію (підсудність).

37. Крім того, Суд відхиляє доводи Позивача про те, що судами не надано належної оцінки статусу Позивача у даній справі як заінтересованої особи відповідно до статті 215 ЦКУ, оскільки Позивач фактично вимагає визнання недійсним Договору для захисту свого процесуального інтересу, а не цивільно-правового відповідно до статей 15, 16 ЦКУ.

38. Суд також враховує, що ТОВ "Серединецьке" є боржником за договором лізингу, у зв`язку з чим може бути зацікавленим у затягуванні судового розгляду справи про стягнення кредитором як управленою особою боргу з поручителів у справі №904/1478/19.

39. Недійсність договору як приватно-правова категорія повинна не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Ініціювання спору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися для невиконання обов`язків чи уникнення сплати боргу боржником (подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17, від 18.09.2019 у справі №200/4202/14-ц та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20).

40. Таким чином, фактично всі аргументи Позивача зводяться виключно до переоцінки наявних у матеріалах справи доказів, поданих сторонами на підтвердження обставин укладення відповідачами Договору без наміру створення правових наслідків або їх спростування, що не входить до визначених процесуальним законодавством меж перегляду справи в суді касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

41. Отже, звертаючись з касаційною скаргою, Відповідач не спростував висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

42. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

43. Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Судові витрати

44. Понесені Позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на Позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Висновки про правильне застосування норм права

45. Звертаючись з позовом про визнання недійсним правочину позивач повинен довести наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення. За відсутності доведення позивачем обставин недодержання сторонами в момент вчинення оспорюваного правочину конкретних вимог законодавства у суду відсутні підстави для задоволення відповідного позову.

46. З огляду на положення статті 234 Цивільного кодексу України фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, які передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. При цьому ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину, у зв`язку з чим для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021 у справі №904/2958/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Кібенко

О. Кролевець