Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2021Справа № 910/20145/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Волковій Д. Р., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформзахист"

про стягнення 1 151 102,31 грн.

та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформзахист"

до Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський"

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача: від відповідача:Шадевська Ж. Е. Сухом`яткін К. М.
В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Державне підприємство "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" (далі - ДП "НСК "Олімпійський", позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформзахист" (далі - ТОВ "Інформзахист", відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання місця та послуг з його використання № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р. у сумі 1 151 102,31 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за вказаним договором в частині належної оплати послуг щодо надання та використовування місця в каналі труби каналізації кабельних ліній, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові ДП "НСК "Олімпійський" просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 952 272,25 грн., пеню у сумі 136 803,68 грн., інфляційні втрати у сумі 29 226,39 грн. та 3 % річних у сумі 32 799,99 грн., що разом становить 1 151 102,31 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2021 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач (ТОВ "Інформзахист") у строк, визначений законом, відзиву не надав. Разом з тим, у строк, визначений законом для подання відзиву, ТОВ "Інформзахист" подало зустрічну позовну заяву до ДП "НСК "Олімпійський" про визнання недійсним договору № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р., укладеного сторонами.

Зустрічний позов мотивований тим, що договір № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р., предметом якого є передача замовнику у користування частини нерухомого майна, за своєю правовою природою є договором ренти, що за законом підлягає нотаріальному посвідченню. Тому, оскільки укладення вказаного договору відбулось у простій письмовій формі та без нотаріального посвідчення, то сторонами не дотримано вимог чинного законодавства, що свідчить про недійсність укладеного сторонами договору. Посилаючись на ст. 731, 732, 215 ЦК України, ТОВ "Інформзахист" у зустрічному позові просить визнати недійсним договір № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2021 р. указаний зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом відповідно до ст. 180 ГПК України.

Відповідач за зустрічним позовом (ДП "НСК "Олімпійський") у визначений законом строк надав суду відзив, у якому проти заявлених до нього вимог заперечив, вказав про помилковість висновків позивача щодо правової природи договору № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р., оскільки цей договір не містить істотних умов, передбачених ст. 731, 734, 735, 738 ЦК України, що властиві саме договору ренти. Зазначив, що предметом спірного договору є надання замовнику комплексу послуг, а саме: надання місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника для виконання робіт з прокладання кабелю та послуг з використання цього місця, а не передача останньому державного нерухомого майна, як безпідставно вважає ТОВ "Інформзахист". За таких обставин нотаріальне посвідчення договору не вимагається та сторонами дотримано форми укладення правочину. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову.

У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представники сторін за первісним та зустрічним позовами свої вимоги підтримали та обґрунтували, просили їх задовольнити, відповідно - проти заявлених до них вимог заперечили.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення у судовому засіданні та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а у зустрічному позові - необхідно відмовити, враховуючи наступне.

Установлено, що 13.07.2016 р. між ДП "НСК "Олімпійський" (постачальник послуг) та ТОВ "Інформзахист" (замовник) був укладений договір № 13-07/16-1 про надання місця в каналі труби каналізації кабельних ліній та послуг з його використання (далі - договір). Відповідно до умов цього договору постачальник послуг, згідно з технічними даними, зазначеними у додатку 1 до договору, зобов`язується надати замовнику послуги, зокрема, з надання місця в каналі труби каналізації кабельних ліній, а також з використання такого місця для виконання замовником робіт з прокладання кабелю, зі свого боку, замовник зобов`язується прийняти та оплатити цю послугу відповідно до умов цього договору (п. 2.1 договору). Детальний перелік послуг, обсяг та їх вартість визначається в додатку 1 до даного договору (п. 2.2 договору).

Оплата вартості вказаних послуг здійснюється замовником щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця надання послуг, на підставі рахунку, виставленого постачальником послуг (п. 4.4 договору).

Підтвердженням надання послуги з використання місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника є підписаний сторонами акт наданих послуг. Акт складається постачальником послуг щомісячно до 5 числа наступного за місяцем надання послуги з використання місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній та направляється замовнику для підписання. У разі відсутності у постачальника послуг письмової обґрунтованої відмови замовника від підписання акта протягом 3 календарних днів з дати відправлення відповідного акта, такий акт вважається підписаним обома сторонами без зауважень, а послуги з використання місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника послуг вважаються наданими в повному обсязі і належної якості, та прийнятими замовником (п. 4.6 договору).

Договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання сторонами і скріплення його печатками (п. 7.1).

У додатку № 1 до договору сторони погодили вартість послуги з надання місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника послуг, що становить 38 090,89 грн.

Додатковими угодами № 1 від 01.03.2017 р., № 2 від 22.06.2017 р., № 3 від 17.07.2017 р., № 4 від 14.11.2017 р., № 5 від 27.02.2018 р. до договору сторони змінили реквізити постачальника послуг.

Дослідивши зміст укладеного сторонами договору, суд дійшов висновку, що він є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Доводи ТОВ "Інформзахист" про те, що вказаний договір за своєю суттю є договором ренти, оскільки передбачає передачу нерухомого майна за плату, суд відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 731 ЦК України за договором ренти одна сторона (одержувач ренти) передає другій стороні (платникові ренти) у власність майно, а платник ренти взамін цього зобов`язується періодично виплачувати одержувачеві ренту у формі певної грошової суми або в іншій формі. Договором ренти може бути встановлений обов`язок виплачувати ренту безстроково (безстрокова рента) або протягом певного строку.

Згідно зі ст. 734 ЦК України договором ренти може бути встановлено, що одержувач ренти передає майно у власність платника ренти за плату або безоплатно. Якщо договором ренти встановлено, що одержувач ренти передає майно у власність платника ренти за плату, до відносин сторін щодо передання майна застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а якщо майно передається безоплатно, - положення про договір дарування, якщо це не суперечить суті договору ренти.

У разі передання під виплату ренти земельної ділянки або іншого нерухомого майна одержувач ренти набуває право застави на це майно (ст. 735 ЦК України).

Отже, договір ренти за своєю правовою природою виступає самостійним, відмінним від інших договорів, договором відчуження, при цьому стаття 731 ЦК України передбачає застосування до нього положень про договір купівлі-продажу (якщо при укладенні договору ренти майно передається за плату) або положень про договір дарування (якщо майно передається безоплатно). Правовим наслідком укладення договору ренти є перехід права власності на майно, але за певних умов, основною з яких є виплата ренти. Істотними умовами договору ренти є: передача майна у власність; умова про виплату ренти; умова стосовно забезпечення виконання зобов`язання з виплати рентних платежів.

Водночас, з умов укладеного сторонами договору (п. 1.1.3 договору) вбачається, що його предметом є надання комплексу послуг, які складаються із:

- послуги з надання місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника послуг, що полягають у наданні замовнику місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника послуг для виконання замовником (або підрядною організацією за погодженням із постачальником послуг) робіт з прокладання кабелю;

- послуги з використання місця в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника послуг, що полягають у забезпеченні можливості прокладання кабельних ліній електропередач в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника послуг шляхом виконання комплексу організаційно-технічних заходів.

Отже, зміст договору № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р. не передбачає передачі замовнику у власність нерухомого державного майна чи його частини (інженерної споруди), як вважає ТОВ "Інформзахист", а передбачає послугу з надання замовнику місця в трубній каналізації кабельних ліній постачальника (ДП "НСК "Олімпійський") для виконання замовником робіт з прокладання кабелю. Також спірний правочин не містить положень про перехід права власності на нерухоме майно (інженерну споруду) та положень про будь-яке забезпечення виконання замовником зобов`язання зі сплати рентних платежів, що є необхідними умовами договору ренти.

Таким чином, у договорі № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р. відсутні істотні умови, що властиві договору ренти та визначені нормами закону, натомість, зміст цього договору вказує, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Матеріали справи свідчать, що на виконання зазначеного договору ДП "НСК "Олімпійський", у період з вересня 2018 р. по вересень 2020 р., надало відповідачу послуги з надання місця в каналі труби каналізації кабельних ліній для виконання замовником робіт з прокладання кабелю на загальну суму 952 272,25 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.09.2018 № 760, від 31.10.2018 № 880, від 30.11.2018 № 982, від 31.12.2018 № 1167, від 31.01.2019 № 61, від 28.02.2019 № 146, від 31.03.2019 № 242, від 30.04.2019 № 301, від 30.06.2019 № 533, від 31.07.2019 № 605, від 31.08.2019 № 697, від 30.09.2019 № 811, від 30.11.2019 № 1035, від 01.11.2019 № 882, від 31.12.2019 № 1091, від 31.01.2020 № 60, від 29.02.2020 № 127, від 30.04.2020 № 356, від 30.06.2020 № 536, від 31.08.2020 № 720, від 30.09.2020 № 752, підписаними сторонами без зауважень, та актами № 275 від 31.03.2020 р., № 441, від 31.05.2020 р., № 546 від 31.07.2020 р., направленими на адресу відповідача, зауваження на які останній не надав.

Указані обставини також підтверджуються рахунками № 738 від 30.09.2018, № 852 від 31.10.2018, № 955 від 30.11.2018, № 1060 від 21.12.2018, № 46 від 31.01.2019, № 233 від 31.03.2019, № 329 від 30.04.2019, № 137 від 28.02.2019, № 441 від 31.05.2019, № 552 від 28.06.2019, № 624 від 31.07.2019, № 890 від 01.10.2019, № 715 від 02.10.2019, № 820 від 02.10.2019, № 1064 від 30.11.2019, № 1120 від 31.12.2019 р., направленими відповідачу, копії яких наявні в матеріалах справи

Проте, відповідач зобов`язання щодо сплати вартості наданих послуг виконав неналежним чином, послуги за вказаний період не сплатив. Отже, у відповідача виникла заборгованість у сумі 952 272,25 грн.

02.07.2020 р. ДП "НСК "Олімпійський" звернулось до ТОВ "Інформзахист" з вимогою про сплату пені, інфляційних втрат та 3 % річних у зв`язку із несвоєчасним виконанням господарського зобов`язання. Однак, вказана вимога була залишена замовником без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що визначені договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки відповідач доказів, які б свідчили про повну та своєчасну сплату вартості наданих йому послуг не надав, доводів позивача не спростував, вимоги ДП "НСК "Олімпійський" про стягнення боргу в сумі 952 272,25 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

Крім основного боргу, за прострочення зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 136 803,68 грн., нараховану на підставі п. 5.9 договору.

За змістом ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У пункті 5.9 договору сторони погодили, що за порушення замовником порядку та строків оплати послуг, замовник сплачує постачальнику послуг пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від розміру простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафних санкцій відповідно до наведених норм чинного законодавства та умов договору, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у сумі 119 776,48 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки нарахування пені за несвоєчасну оплату послуг здійснюється з наступного дня за днем настання строку сплати цих послуг, тобто з 21 числа місяця, в якому послуги були надані.

Крім того, за порушення зобов`язання зі сплати послуг ДП "НСК "Олімпійський" просило стягнути з ТОВ "Інформзахист" інфляційні втрати у сумі 29 226,39 грн. та 3 % річних у сумі 32 799,99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу є правомірно заявленими позивачем.

Здійснивши власний розрахунок заявлених до стягнення матеріальних втрат, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягають стягненню інфляційна складова боргу у сумі 29 226,39 грн. та 3 % річних у сумі 31 099,40 грн., тобто 3 % річних підлягають задоволенню у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки період їх нарахування також починається з 21 числа місяця, в якому послуги були надані.

Отже, первісний позов ДП "НСК "Олімпійський" підлягає частковому задоволенню.

Також суд розглянув зустрічний позов ТОВ "Інформзахист" до ДП "НСК "Олімпійський" про визнання недійсним договору № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р. та зазначає таке.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як на підставу визнання недійсним договору № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р. позивач вказує на недодержання сторонами форми цього правочину, оскільки предметом договору є надання замовнику частини нерухомого державного майна (інженерної споруди) за плату, тобто цей правочин є договором ренти, який підлягає нотаріальному посвідченню згідно з ч. 2 ст. 731 ЦК України.

Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом вже встановлено, що умови, погоджені сторонами у договорі № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р., свідчать про те, що вказаний правочин є договором надання замовникові послуг постачальником з надання окремо відокремленого місця в трубній каналізації та послуг з його використання.

При цьому суд не приймає до уваги твердження ТОВ "Інформзахист" про те, що спірним договором передбачено надання замовникові місця в трубній каналізації, яке є частиною нерухомого державного майна (інженерної споруди) за плату, що є ознакою правовідносин ренти.

Так, відповідно до п.п. 1.1.2 договору канал трубної каналізації кабельних ліній - це окремо виділене місце/місця в трубній каналізації, колекторі, кабельному поверсі, колодязі, іншій підземній інженерній споруді, діаметром 160 - 200 мм, що належить/належать на праві власності або праві господарського відання постачальнику.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про телекомунікації" кабельна каналізація електрозв`язку - це обладнання та споруди, призначені для прокладання, монтажу та експлуатаційного обслуговування кабелів телекомунікацій, що включають трубопроводи (канали кабельної каналізації), закладні та оглядові пристрої в колодязях, кабельних шафах, шахтах, колекторах, мостах, естакадах, тунелях, будівлях, а також приміщення для вводу кабелів і розміщення лінійного обладнання; канал кабельної каналізації електрозв`язку - це окремо виділені місця в колекторах, телекомунікаційних колодязях, тунелях, акведуках, шляхопроводах, на мостах, мостових переходах, естакадах, трубопроводах, а також інші надземні та підземні інженерні споруди, що призначені для прокладання або використовуються для прокладання магістральних, з`єднувальних та розподільних проводових і оптоволоконних кабелів електрозв`язку, а також розміщення супутніх лінійних технічних засобів телекомунікацій.

Правилами надання доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2018 № 253 (далі - Правила), які встановлюють порядок здійснення доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку, що належить власникам (володільцям), які не є операторами, провайдерами телекомунікацій, іншим суб`єктам господарювання (операторам, провайдерам телекомунікацій або уповноваженим ними особам) для власних потреб, надання або отримання телекомунікаційних послуг та порядок взаємодії власника інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку і замовника, визначено ряд понять, що характеризують інфраструктуру кабельної каналізації електрозв`язку та режим її використання. Зокрема, відповідно до п. 2 указаних Правил:

використання інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку - це послуга власника (володільця) інфраструктури об`єкта доступу з надання замовнику згідно з виданими технічними умовами з доступу у користування інфраструктури, у тому числі місця у каналі кабельної каналізації електрозв`язку, на договірних умовах на певний строк;

вільна ємність кабельної каналізації електрозв`язку - це вільна площа каналу/каналів кабельної каналізації електрозв`язку, яка доступна до використання і не передбачена проектом власника для використання в найближчі дванадцять місяців;

замовник - суб`єкт господарювання (оператор, провайдер телекомунікацій або уповноважена ним особа), який звернувся чи має намір звернутися до власника інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку із запитом про надання доступу до конкретного елемента інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку або який уклав договір з доступу;

доступ до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку - це право замовника на користування інфраструктурою кабельної каналізації електрозв`язку для розміщення, модернізації, експлуатаційного та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій відповідно до законодавства та на підставі договору з доступу для власних потреб та/або надання телекомунікаційних послуг;

елементи інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку - це складові кабельної каналізації електрозв`язку, у тому числі місця обмеженої ємності в трубопроводах (каналах кабельної каналізації), закладних та оглядових пристроях, в колодязях, кабельних шафах, шахтах, колекторах, мостах, естакадах, тунелях, будівлях, а також у приміщеннях для введення кабелів і розміщення лінійного обладнання, що надаються або можуть надаватися власником у користування замовнику на умовах договору з доступу до інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку.

Відповідно до Правил надання в користування кабельної каналізації електрозв`язку, затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 23.08.2012 № 428, бронювання місця в ККЕ (кабельній каналізації електрозв`язку) - це послуга постачальника, яка полягає у закріпленні за замовником місця в каналі ККЕ для подальшого використання згідно з виданими технічними умовами до дати підписання акта прокладання кабелю, але не більше строку дії ТУ; використання ККЕ - це послуга постачальника з надання замовнику у користування місця у каналі ККЕ на договірних умовах на певний строк; вільна ємність ККЕ - це вільна площа каналу/каналів ККЕ, яка не зарезервована/заброньована, доступна до використання і не передбачена оператором, провайдером телекомунікацій для використання в найближчі дванадцять місяців; надання в користування ККЕ - це забезпечення можливості прокладання кабелів електрозв`язку в каналах ККЕ шляхом виконання комплексу організаційно-технічних заходів з метою взаємоз`єднання телекомунікаційних мереж для власних потреб та/або надання телекомунікаційних послуг, що включає надання замовнику послуг з: розробки та видачі ТУ, погодження робочого проекту, технічного нагляду постачальником ККЕ, бронювання місця в ККЕ, надання місця в каналі ККЕ, використання ККЕ; надання місця в каналі ККЕ - це послуга постачальника, яка полягає у наданні замовнику місця в каналі/каналах ККЕ з метою прокладання кабелю замовника.

Отже, з системного аналізу наведених положень нормативних актів слідує, що використання інфраструктури кабельної каналізації електрозв`язку - це діяльність з надання доступу до місця у каналі кабельної каналізації електрозв`язку, а діяльність з надання місця у кабельній каналізації електрозв`язку є послугою.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 3.1.6 спірного договору замовник отримує дозвіл прокласти в трубі каналізації серед інших, розміщених в них кабелів, власний кабель, надавши при цьому постачальнику послуги виконавче креслення проходження кабелю в каналі трубної каналізації кабельних ліній постачальника послуг з відображанням інформації про тип, марку, зовнішній діаметр кабелю, розміщення муфт, номери колодязів та номери каналів в яких прокладений цей кабель, стан вказаних колодязів та каналів, камер, обладнання кабельного кріплення та зовнішніх люків.

Таким чином, з положень чинного законодавства та умов договору № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р. вбачається, що відносини сторін з надання місця у каналі трубної каналізації є надання специфічним видом послуг використання вільної площі каналу/каналів кабельної каналізації електрозв`язку постачальника, а не надання за плату державного майна замовнику.

Також позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 732 ЦК України, відповідно до якої договір ренти укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, а оскільки спірний договір не був посвідчений нотаріально, то він є недійсним.

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Судом вже встановлено, що договір № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р., вчинений у письмовій формі, є договором про надання послуг. При цьому ні чинним законодавством, ні умовами укладеного сторонами договору не передбачено обов`язкових вимог щодо нотаріального посвідчення такого договору.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню.

За таких обставин, зважаючи на те, що для договору про надання послуг нотаріального посвідчення не вимагається, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договору № 13-07/16-1 від 13.07.2016 р. недійсним, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги ТОВ "Інформзахист" задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови у позові - на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформзахист" про стягнення заборгованості у сумі 1 151 102,31 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформзахист" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, 16; ідентифікаційний код 33403372) на користь Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" (030150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55; ідентифікаційний код 14297707) заборгованість у сумі 952 272 (дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі двісті сімдесят дві) грн. 25 коп., пеню у сумі 119 776 (сто дев`ятнадцять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 48 коп., інфляційні втрати у сумі 29 226 (двадцять дев`ять тисяч двісті двадцять шість) грн. 39 коп., 3 % річних у сумі 31 099 (тридцять одна тисяча дев`яносто дев`ять) грн. 40 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 16 985 (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 61 коп.

У решті вимог Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" - відмовити.

У задоволенні зустрічного Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформзахист" до Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" про визнання недійсним договору - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 22 липня 2021 року.

Повний текст рішення складений 5 серпня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.