ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1777/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 код 37999518) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код ВП 40081200);

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (61082, м. Харків, пр. Московський, 144А, код 40602601);

про стягнення штрафу та пені у розмірі 239287,87грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна", в якому просив стягнути з останнього штраф у розмірі 232 800,00грн. та 6487,87грн. - пені, за неналежне виконання договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем в порушення договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ порушено строки поставки товару у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення на підставі п. 11.3 договору штраф у розмірі 232 800,00грн. та 6487,87грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/1777/21. Розгляд справи №922/1777/21 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

23 травня 2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов вих. №52 від 18.06.2021 (вх. №14790 від 23.06.2021), в якому відповідач проти позову заперечував, вказував, що позивачем не надано направлення відповідачу письмової заявки №НХ-09/4038 від 10.09.2020, а наданий в підтвердження вказаного скріншот з електронної сторінки не може вважатись належним доказом, оскільки з нього неможливо встановити дату направлення, електронної адреси отримувачу, зміст листа. Крім цього, відповідач вказує, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем заявки №НХ-09/4038 від 10.09.2020, а саме відповідач стверджує що такої заявки не отримував, таким чином, відповідач вважає, що позивачем не доведено порушення позивачем строків поставки товару.

05.07.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній проти аргументів зазначених у відзиві заперечував, вказував, що умовами договору не передбачено обов`язковості накладення ЕЦП на листи направлені в межах вказаного договору, крім цього п. 5.2 договору передбачено направлення заявок будь-яким способом, в тому числі шляхом надіслання на електронну адресу. Водночас, останній повідомляє, що рішення господарського суду Одеської області від 25.05.2021 року по справі №916/537/21 за позовом TOB «РВЗ Україна» до AT «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» про зобов`язання прийняти товар: шестерня ведуча вісьового редуктора РМ0196-5050У-04А у кількості 10 шт. на загальну суму 504 000,00 гри. відповідно до специфікації №1 до договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020, встановлено обставини про отримання відповідачем вказаного заявки №НХ-09/4038 від 10.09.2020.

Водночас, суд зазначає, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань, а тому за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

22.07.2020р. між АТ „Українська залізниця (Замовник) та ТОВ „РВЗ Україна (Постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-20-388НЮ, відповідно до п. п. 1.1, 1.4 якого Постачальник передає у власність Замовника, а Замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1), що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною. Постачальник передає у власність Замовника товар на умовах, визначених в договорі. Найменування товару: запчастини до колійних машин (вал, шестерня). Виробник товару: ТОВ «НВФ «Ротормаш», м. Харків, Україна. Замовник має право в односторонньому порядку зменшити обсяг закупівлі залежно від реального фінансування.

Згідно з п. 3.1 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. кількість та асортимент товару визначається у специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною договору.

Умовами п. 5.1 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. врегульовано, що поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки (заявки) Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до приймання товару. Зі сторони Замовника рознарядка (заявка) підписується з урахуванням вимог статуту Замовника щонайменше двома такими уповноваженими особами: директор (особа, що виконує його обов`язки) філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця»; перший заступник директора (особа, що виконує його обов`язки) філії «Одеське залізниця» AT «Укрзалізниця»; головний інженер (особа, що виконує його обов`язки) філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця», заступник директора (особа, що виконує його обов`язки) філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця».

Положеннями п. 5.2 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. передбачено, що товар має бути поставлений на підставі письмових рознарядок (заявок) впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом: ; електронною поштою; листом за адресою: 61082, м. Харків, пр. Московський, 144А) Постачальником у кількості, визначеній у рознарядці (заявці). Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений Замовнику впродовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником рознарядки (заявки) Замовника.

Згідно з п. 5.4 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. акт приймання-передачі або видаткова накладна та інші первинні документи, що стосуються виконання цього договору та приймання товару, підписуються щонайменше двома уповноваженими особами виробничого підрозділу Замовника, згідно довіреності.

Відповідно до п. п. 6.3., 6.4 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його Підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадків, передбачених ч.4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі». Загальна сума по договору становить 1 668 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% 278 000,00 грн.

Згідно з п. 16.2 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2020р., в частині відвантаження товару до 25.12.2020р., в частині виконання обов`язку щодо розрахунків по договору до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН з операціями із цього договору.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з Договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р., суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання договору поставки сторонами підписано специфікацію №1 до договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. (додаток №1), АТ „Українська залізниця та ТОВ „РВЗ Україна було погоджено, що позивач має поставити відповідачу наступний товар: шестерня ведуча вісьового редуктора у кількості 10 штук, шестерня ведома вісьового редуктора у кількості 10 штук, вал ведучий шестерні редуктора у кількості 10 штук; загальна вартість товару складає 1 668 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 278 000,00 грн.

10.09.2020р. AT «Укрзалізниця» звернулось до ТОВ „РВЗ Україна із листом, відповідно до якого відповідач просив позивача поставити згідно договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. наступний товар: шестерня ведома вісьового редуктора у кількості 10 штук, вал ведучий шестерні редуктора у кількості 10 штук, загальною вартістю 1 164 000,00 грн..

Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що позивачем не надано доказів надіслання позивачем та отримання відповідачем заявки №НХ-09/4038 від 10.09.2020, оскільки наданий скріншот в підтвердження даних обставин не є належним доказом підтверджуючим обставини надіслання та отримання, а сам лист був направлений на адресу відповідача без електронно-цифрового підпису.

Проте, вказані доводи відповідача є безпідставними, оскільки положеннями п. 5.2 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. передбачено, що товар має бути поставлений на підставі письмових рознарядок (заявок) впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом: ; електронною поштою; листом за адресою: 61082, м. Харків, пр. Московський, 144А) Постачальником у кількості, визначеній у рознарядці (заявці). Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений Замовнику впродовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником рознарядки (заявки) Замовника.

Таким чином, сторонами обумовлено спосіб надсилання покупцем заявки на адресу постачальника, шляхом надсилання такої заявки будь-яким можливим способом, в тому числі і шляхом надсилання такої заявки на електронну адресу.

Суд, вважає помилковим висновок відповідача, що до п. 5.2 договору повинні застосовуватися положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон), оскільки положення даного закону поширюються на правовідносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів. Проте, як вбачається з матеріалів справи, заявка на поставку товару має паперову форму виразу та підписана уповноваженою особою, лише їх відправка здійснювалась через електронну адресу, що не дає підстав вважати про статус даних заявок як електронних документів.

Згадані заявки були підписані власноручно уповноваженими на те особами та надіслані на офіційну електронну адресу відповідача, яка міститься як в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, так і зазначена відповідачем під час участі в електронних торгах в системі Prozorro, а отже не потребували накладення електронного цифрового підпису при їх надісланні.

Водночас, доводи відповідача про неналежність доказу, а саме скріншоту наданого в підтвердження надіслання заявки з підстав того, що з нього неможливо встановити а ні дату направлення заявки, електронної адреси отримувачу, зміст листа, оцінюються судом критично, оскільки як вбачається з даного скріншоту лист заявка №НХ-09/4038 від 10.09.2020, була направлена на офіційну електронну адресу відповідача: , ще 10.09.2020 о 14:51, та була доставлена, що вбачається з відповідної відмітки, що спростовує доводи відповідача про неналежність вказаного доказу.

Окрім цього, суд звертає увагу, що як вбачається з вимоги вих. №12 від 26.01.2021р. ТОВ «РВЗ Україна», у вказаній вимозі з посиланням на умови договору, а також на заявку №НХ-09/4038 від 10.09.2020 вимагає надати дозвіл на відвантаження чергового товару, який був включений до заявки №НХ-09/4038 від 10.09.2020, такі дії відповідача на переконання суду свідчать про отримання відповідачем вказаної заявки, що спростовує доводи відповідача про не отримання такої заявки взагалі.

Крім цього, відповідач своїми діями визнав існування заявки №НХ-09/4038 від 10.09.2020, оскільки виконав зобов`язання за договором, та поставив товар згідно видаткової накладної №25 від 12.10.2020р..

Отже, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача щодо неналежного направлення позивачем на його адресу заявок, та недоведення позивачем належними доказами, що відповідачем було порушено строки поставки, передбачені п. 5.2 договору.

Таким чином, сформовані позивачем заявки на поставку товару є такими, що відповідають умовам укладеного між сторонами договору, а отже створюють для відповідача обов`язок здійснити поставку зазначеного у них товару, у відповідності до умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі видаткової накладної №25 від 12.10.2020р., підписаної представниками сторін, ТОВ „РВЗ Україна було передано у власність відповідача товар, перерахований у заявці від 10.09.2020р., загальною вартістю 1 164 000,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем в порушення положень п. 5.2 договору поставлено товар з порушенням строку визначено договором, оскільки заявку на поставку товару тим було отримано 10.09.2020, а товар поставлено 12.10.2020, тобто поза межами 10 денного строку встановленого умовами договору, а саме до 24.09.2021, внаслідок чого позивачем на підставі положень п. 11.3 договору нараховано штраф у розмірі 232 800,00грн. та 6487,87грн. - пені.

Положеннями п. 5.2 договору поставки №ОД/НХ-20-388НЮ від 22.07.2020р. передбачено, що товар має бути поставлений на підставі письмових рознарядок (заявок) впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання будь-яким способом (факсом: ; електронною поштою; листом за адресою: 61082, м. Харків, пр. Московський, 144А) Постачальником у кількості, визначеній у рознарядці (заявці). Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, якщо товар не поставлений Замовнику впродовж 10 робочих днів від дня одержання постачальником рознарядки (заявки) Замовника.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем отримано заявку на отримання 10.09.2020, таким чином, відповідно до умов п. 5.2 договору, був зобов`язаний здійснити поставку товару впродовж 10 робочих днів з дня отримання даної заявки, а саме до 24.09.2020, водночас, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем поставлено товар згідно заявки №НХ-09/4038 від 10.09.2020 - 12.10.2020, таким суд дійшов висновку, що відповідач порушено строки визначені умовами договору, а тому відповідач повинен нести відповідальність за прострочення строків поставки товару встановлену чинним законодавством України, а також умовами договору.

Відповідно до ст.ст.610, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил ведення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 11.3 договору передбачена відповідальність постачальника за порушення термінів поставки товару, шляхом сплати на користь замовника штрафу у розмірі 20% від вартості непоставленого в строк товару та пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару в строк за кожний день затримки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи доведеність позивачем факту поставки відповідачем товару, з порушенням встановлених умовами договору термінів поставки, заявлена позивачем до стягнення сума штрафу у розмірі 232800,00грн.(1164000,00грн.(вартість товару) * 20% (ставка згідно договору) ) та пені у розмірі 6487,87грн. нарахованої з 25.09.2020 по 11.10.2020 є обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, а тому є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 90%, суд зазначає наступне.

Главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідженню конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статті 551 ЦК України та 233 ГК України, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах: від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 27.03.2019 у справі № 912/1703/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 03.06.2019 у справі № 914/1517/18, від 23.10.2019 у справі № 917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі № 916/545/19, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 14.01.2020 у справі № 911/873/19, від 10.02.2020 у справі № 910/1175/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1303/19, від 26.02.2020 у справі № 925/605/18, від 17.03.2020 № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19.

Як вбачається з поданого клопотання відповідач, в якості підстав для зменшення штрафу посилається на те, що відповідачем виконано зобов`язання щодо поставки товару без будь-яких претензій щодо якості, кількості та комплектності товару, строк прострочення поставки товару складає всього 17 днів та є незначним, позивачем не доведено наявності збитків щодо порушення відповідачем строків поставки товару. Крім цього, відповідач вказує, що позивачем також здійснено порушення умов договору в частині здійснення оплати товару на 13 днів, а також наявність порушення позивачем умов договору щодо прийняття товару у об`ємі визначеному специфікацією №1. Також відповідач звертає увагу на не співмірність розміру штрафних санкцій встановлених для відповідача тим штрафним санкціям, які можуть бути застосовані до позивача.

Водночас, суд зазначає, що так дійсно відповідачем поставлено товар позивачу без будь-яких зауважень щодо якості чи комплектності товару, проте з порушенням строків визначених умовами договору, за що умовами договору передбачено відповідальність, а отже вказана обставина не може вважатись винятковою для зменшення розміру штрафу.

Положеннями п. 11.3 договору, яким передбачено відповідні штрафні санкції, не визначено такої обставини від звільнення від відповідальності як незначний строк порушення зобов`язання, а відтак для притягнення відповідальності має значення лише факт прострочення виконання зобов`язання без посилання на строк прострочення.

Щодо посилань відповідача на те, що позивачем також здійснювалось прострочення виконання зобов`язань щодо проведення розрахунків з відповідачем, суд зазначає, що вказані обставини не входять до предмету доказування по даній справі, а вказані обставини можуть слугувати підставами для притягнення позивача до відповідальності визначеної умовами договору.

Посилання відповідача на не співмірність встановлених штрафних санкцій для відповідача тим штрафним санкціям, які можуть бути застосовані до позивача, оцінюються судом критично, оскільки вказаний договір укладався в межах процедури передбаченої ЗУ «Про публічні закупівлі», а отже відповідач мав змогу завчасно ознайомитись з умовами даного договору та самостійно прийняти рішення щодо участі в торгах, та щодо підписання договору, а тому вказана обставина не може бути виключною обставиною для звільнення відповідача від відповідальності передбаченої умовами договору.

Приймаючи до уваги наведене, суд зазначає про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 90%.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (61082, м. Харків, пр. Московський, 144-А, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 код 37999518) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код ВП 40081200) штраф у розмірі 232 800,00грн. та 6487,87грн. - пені, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 3590,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позивач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5 код 37999518) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, код ВП 40081200);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (61082, м. Харків, пр. Московський, 144-А, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суду Харківської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2021.

Суддя Н.А. Новікова