РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021Справа № 908/3081/20

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І. при секретарі судового засідання Волковій Д. Р., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент"

до Міністерства фінансів України

про відшкодування збитків 140 089,16 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Балагура І. О.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" (далі - ТОВ "Технохімреагент", позивач) до Міністерства фінансів України (далі - Мінфін, відповідач) про стягнення немайнової шкоди у сумі 140 089,16 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності, яка обумовлює необхідність здійснювати митне оформлення товарів. Так, рішенням інспектора м/п "Запоріжжя-центральний" Запорізької митниці ДФС про визначення коду товару № КТ-UA-2019 від 16.10.2019 р. до коду та опису товару, що мав бути переміщений позивачем через митний кордон України, були безпідставно внесені зміни. Указане рішення митного органу позивач оскаржив керівнику митниці, проте, йому було відмовлено у задоволенні скарги з посиланням на прийнятий Мінфіном Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України. Оскільки на підставі вказаного Порядку неможливо внести зміни до прийнятого рішення митного органу № КТ-UA-2019 від 16.10.2019 р., на думку позивача, у державі відсутнє "належне урядування", внаслідок чого позивач поніс немайнову шкоду, яка має бути відшкодована йому державою в особі Міністерства фінансів.

Посилаючись на ст. 56 Конституції України, ТОВ "Технохімреагент" просить стягнути з Мінфіну немайнову шкоду у сумі 140089,16 грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.12.2020 р. матеріали вказаного позову були направлені за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2021 р. за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Цією ж ухвалою сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, у встановлений законом строк надав суду відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, вказав про їх безпідставність та недоведеність, оскільки будь-яких належних обґрунтувань та доказів того, що діями (бездіяльністю) Мінфіна позивачу завдано шкоди чи порушено його права та свободи, ТОВ "Технохімреагент" не надано. Усі доводи позивача ґрунтуються на його припущеннях та суб`єктивній думці. У той же час, позивач відповідно до норм діючого законодавства має право оскаржити рішення митного органу, з яким він не погоджується, у судовому порядку, однак позивач, такою можливістю не скористався.

У судове засідання, призначене на 26.07.2021 р. для розгляду справи по суті, представник позивача не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Установлено, що рішенням старшого інспектора м/п "Запоріжжя-центральний" відділу Запорізької митниці ДФС Маляцького А. І. від 16.10.2019 р. № КТ-UA-2019 були внесені зміни до коду та опису товару, що мав бути переміщений ТОВ "Технохімреагент" через митний кордон України.

Не погоджуючись із указаним рішенням, позивач 17.10.2019 р., 18.10.2019 р., 21.10.2019 р., 22.10.2019 р., 23.10.2019 р., 24.10.2019 р. подав керівнику Запорізької митниці ДФС скарги на дії інспектора, у яких просив зобов`язати інспектора митниці внести зміни у рішення № КТ-UA-2019 від 16.10.2019 р. та внести первісно зазначені позивачем опис та код товару.

У відповідь на вказані скарги позивачу був направлений лист № 923/11/08-70-66 від 30.10.2019 р., у якому в.о. першого заступника начальника Запорізької митниці ДФС Зарубін Б., посилаючись на Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затверджений наказом Мінфіну № 650 від 30.05.2012 р., повідомив, що указаним Порядком не передбачено внесення змін та виправлень до рішень митниці щодо визначення коду товару.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про відсутність у державі "належного урядування" та є порушенням його прав, оскільки ТОВ "Технохімреагент" не має можливості оскаржити керівнику митниці дії та рішення інспектора митниці з метою внесення змін у відповідне рішення, а внаслідок прийняття відповідачем (Мінфіном) вищевказаного Порядку позивачу була спричинена немайнова шкода в сумі 140089,16 грн., яку він просить стягнути з Держави в особі Мінфіну, що затвердив цей Порядок.

Перевіряючи такі доводи позивача та вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Згідно зі ст. 22 ЦК України під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом зазначеної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 3 постанови Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995, під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Слід зазначити, що позивач, звертаючись до суду з таким позовом, має самостійно визначити у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та вказати, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Так, оцінка предмету заявленого позову, а відтак, і наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Вказана позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 924/831/17 та від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18

При цьому обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст. 74, 76, 77 ГПК України).

Таким чином саме позивачем - ТОВ "Технохімреагент" має бути доведений факт порушення відповідачем (Мінфіном) інтересів позивача, протиправність таких дій (рішень) Мінфіну, наявність та розмір нематеріальної шкоди, а також причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, його вини у заподіянні шкоди.

Судом встановлено, що Міністерство фінансів України, відповідно до Положення про Мінфін, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 375, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову, бюджетну та боргову політику, державну політику у сфері міжбюджетних відносин та місцевих бюджетів, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку та аудиту, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного фінансового контролю, та забезпечує формування та реалізацію єдиної державної податкової, митної політики, тощо

Наказом Мінфіну № 650 від 30.05.2012 р. був затверджений Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - Порядок). Цей Порядок визначає порядок роботи відділу митних платежів (далі - ВМП), підрозділу митного оформлення (далі - ПМО) та митного поста під час здійснення контролю правильності класифікації товарів, прийняття попередніх рішень про класифікацію товарів та рішень про визначення коду товару, здійснення митних процедур, пов`язаних з контролем правильності класифікації товарів при митному контролі та оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - товари), порядок взаємодії з іншими структурними підрозділами митного органу при вирішенні питань класифікації товарів, а також здійснення оформлення та реєстрації рішень, надання звітності та інші питання роботи ВМП, ПМО, митного поста у напрямі класифікації товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД).

Згідно з п. 3 вказаного Порядку рішення про визначення коду товару - це документ установленої форми, який оформлюється посадовими особами ВМП, уповноваженими особами ПМО чи митного поста у разі необхідності прийняття рішення про класифікацію товарів. Форма рішення про визначення коду товару затверджена додатком № 5 Порядку.

Відповідно до п. 2 розділу III Порядку посадові особи ПМО чи митного поста, ВМП здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Положенням п. 3 Розділу III Порядку передбачено, що рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей. У разі коли посадові особи ВМП направлені для виконання службових обов`язків до ПМО чи митного поста, рішення щодо складного випадку класифікації товару приймається такими посадовими особами без підготовки запиту до ВМП. У разі самостійного виявлення ВМП порушення правил класифікації товарів під час проведення контролю правильності класифікації товарів, задекларованих у митних деклараціях, поданих до митного оформлення, ВМП вноситься відмітка за допомогою автоматизованої системи митного оформлення (далі - АСМО) про прийняття до виконання відповідної митної формальності щодо проведення контролю правильності класифікації товарів та в разі потреби прийняття рішення.

При цьому засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України, який відповідно і врегульовує спірні правовідносини, які виникли між сторонами з приводу визначення розміру митних та податкових платежів.

Приписами статті 69 Митного кодексу України визначено, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.

Згідно із частиною третьою та сьомою статті 69 Митного кодексу України на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку.

У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Отже, з указаних положень Митного кодексу України та Порядку слідує, що рішення з контролю класифікації товарів, визначення коду товару, здійснення митних процедур, пов`язаних з контролем правильності класифікації товарів при митному контролі та оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України, покладене на митні органи, у тому числі і Запорізьку митницю ДФС та її відділи.

Так, відповідно до ст. 24 Митного кодексу України кожна особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси. Предметом оскарження є: рішення - окремі акти, якими митні органи або їх посадові особи приймають рішення з питань, передбачених законодавством України з питань митної справи, а також задовольняють скарги, заяви, клопотання конкретних фізичних чи юридичних осіб або відмовляють у їх задоволенні; дії - вчинки посадових осіб та інших працівників митних органів, пов`язані з виконанням ними обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України; бездіяльність - невиконання митними органами, їх посадовими особами та іншими працівниками обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України, або неприйняття ними рішень з питань, віднесених до їх повноважень, протягом строку, визначеного законодавством.

Як вже було встановлено судом, рішення інспектора відділу Запорізької митниці ДФС № КТ-UA-2019 від 16.10.2019 р. було оскаржене ТОВ "Технохімреагент" керівнику митниці, проте, у задоволенні скарг позивачу було відмовлено з посиланням на положення Порядку, затвердженого наказом Мінфіну № 650 від 30.05.2012 р.

Указаний Порядок позивач також вважає протиправним, оскільки той порушує належне урядування в Україні та спричинив позивачу збиток у вигляді немайнової шкоди.

Разом з тим, позивачем не надано належних обґрунтувань та доказів порушення відповідачем (Мінфіном) прав позивача, що є наслідком прийняття митним органом рішенням № КТ-UA-2019 від 16.10.2019 р.

Надана позивачем відповідь Запорізької митниці ДФС № 923/11/08-70-66 від 30.10.2019 р. щодо розгляду скарг ТОВ "Технохімреагент" не встановлює наявність протиправної поведінки та вини Мінфіну (відповідача) у заподіянні збитків позивачу, а лише засвідчує порядок внесення митними органами змін та виправлень до прийнятих ними рішень під час митного оформлення товарів.

Так само, твердження ТОВ "Технохімреагент" про те, що Порядок, затверджений наказом Мінфіну № 650 від 30.05.2012 р., обмежує його права на оскарження дій службових осіб митниці, не є належним обґрунтуванням позову про стягнення шкоди, оскільки є власним трактуванням позивача норм митного законодавства та листа Запорізької митниці ДФС № 923/11/08-70-66 від 30.10.2019 р.

Окремо слід зазначити щодо самої шкоди, яку позивач кваліфікує як немайнову.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вказано, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Проте, у поданому позові заявник не вказує, у чому саме полягає (у чому виразилась) завдана йому немайнова шкода, характер такої шкоди, позивачем не наведено обставин, чому саме відповідач (Мінфін) має відшкодувати немайнову шкоду, виражену ним у майновому еквіваленті від розміру заробітної плати службової особи митниці, як і не доведено обов`язку Мінфіну сплатити немайнову шкоду саме у п`ятикратному розмірі заробітної плати в.о. першого заступника начальника Запорізької митниці у 2019 році.

Крім того позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження понесених ним витрат немайнового характеру.

Отже, розглянувши надані сторонами доводи та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач не довів суду наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності, як стягнення немайнової шкоди, а тому у позові ТОВ "Технохімреагент" про стягнення немайнової шкоди в сумі 140 089,16 грн. суд відмовляє.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі відмови у позові судові витрати, понесені ТОВ "Технохімреагент" під час розгляду даної справи, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Технохімреагент" до Міністерства фінансів України про відшкодування збитків 140 089,16 грн.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті та проголошені його вступна та резолютивна частини в судовому засіданні 26 липня 2021 року.

Повний текст рішення складений 6 серпня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.