ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

05.08.2021 Справа№914/2373/21

Суддя Манюк П.Т. розглянувши

заяву: Публічного акціонерного товариства «Банк Восток», м. Дніпро

про забезпечення позову

за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Банк Восток», м. Дніпро

до відповідача 1: Приватного акціонерного товариства «Південьзахіделектромережбуд», м. Львів

до відповідача 2: Фізичної особи громадянина ОСОБА_1 , м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 2 062 163, 44 грн

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Банк Восток» звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Південьзахіделектромережбуд» та до Фізичної особи громадянина ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 2 062 163, 44 грн.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

З метою виконання вищезазначених вимог Господарського процесуального кодексу України, господарський суд звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача 2 ОСОБА_1 .

Разом з тим, до позовної заяви позивачем долучено заяву про забезпечення позову. Згідно вказаної заяви, заявник просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на праві приватної власності нерухоме майно в межах суми позову 2 062 163 ,44 грн, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48 ,3 кв.м., житловою площею 17, 7 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, номер запису про право власності 32495994, яке належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на праві власності згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.07.2019 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцком Т.Л. в реєстрі за № 1388. Вартість квартири за договором купівлі - продажу - 426 725,00 грн.

Судом встановлено, що позивачем подано позовну заяву про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, яка обґрунтована тим, що 04.08.2015 між позивачем та відповідачем 1 (позичальником) було укладено кредитний договір № ЛК 2015-0018, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою від 28.04.2016, додатковою угодою від 28.07.2016, додатковою угодою від 29.11.2016, додатковою угодою від 04.05.2017, додатковою угодою від 13.06.2017, додатковою угодою від 30.10.2017, додатковою угодою від 14.11.2017, додатковою угодою від 31.05.2018, додатковою угодою від 14.03.2019, за умовами п. 1.1. якого банк надав позичальнику грошові кошти шляхом відкриття відкличної відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом 3 350 000, 00 грн.

Крім того, 28.10.2016 в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № ЛК 2015-0018 з фізичною особою - громадянином України ОСОБА_1 (поручителем) було укладено договір поруки № ЛК 2015-0018.П -2.

Пунктом 1.4. договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Всупереч вимогам кредитного договору, ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник не виконує належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, зокрема порушені строки повернення кредиту та нарахованих процентів, що передбачені пунктами 1.4 та 5.2. кредитного договору.

Загальна заборгованість за кредитним договором складає 1 859 647, 00 грн. (сума боргу) + 202 516, 44 грн. (інфляційне збільшення) = 2 062 163, 44 грн.

Як зазначає заявник, невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу-2 квартиру може ускладнити у майбутньому виконання рішення суду у разі задоволення позову у цій справі, істотно ускладнити ефективний захист та поновлення порушених прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглянувши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд зазначає про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, враховуючи наступне.

Згідно з ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується заходами, передбаченими ст. 137 ГПК України чи іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на можливість в майбутньому чи припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом із тим, заявлений банком захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на належне поручителю (відповідачу 2) нерухоме майно, не відповідає критеріям адекватності та співмірності, оскільки, як вбачається зі змісту поданої позовної заяви, спір між сторонами виник унаслідок неналежного виконання відповідачем 1 своїх зобов`язань за кредитним договором, а предметом цього спору є солідарне стягнення з відповідачів заборгованості у розмірі 2 062 163, 44 грн.

Крім того, заявником не надано суду будь-яких доказів відсутності у відповідачів грошових коштів у вищевказаному розмірі, доказів неможливості чи ускладнення виконання судового рішення з повернення грошових коштів у даній справі в разі задоволення позову, а також, зокрема, не доведено обґрунтованості накладення арешту на вказаний заявником об`єкт нерухомості.

Суд зазначає, що сама по собі наявність у поручителя (відповідача 2) речових прав на нерухоме майно не може свідчити про наявність достатніх правових підстав для забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на відповідне майно, оскільки вказаний захід забезпечення позову виключає можливість здійснення таким власником, зокрема, правомочностей щодо володіння та користування своєю власністю, є крайньою мірою судового примусу і може застосовуватись у виняткових випадках, наявність яких заявником доведено не було.

Проаналізувавши співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, суд зазначає, що позивачем не представлено належних доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, зокрема вчинення відповідачем дій, що можуть призвести до ускладнення виконання судового рішення. Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучено виписку по особовому рахунку за період з 04.08.2015 по 29.07.2021 з якої вбачається, що навпаки відповідач 1 поступово сплачує заборгованість, остання проплата відповідачем 1 здійснена 29.07.2021.

Крім того, суд зауважує, що виходячи із необхідності дотримання вимог частин 6 та 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, судом ще не вирішено питання про відкриття провадження у справі. Однак, розгляд та вирішення заяви про забезпечення позову поданої одночасно з пред`явленням позову виключно після відкриття провадження у справі призведе до порушення процесуального строку розгляду такої заяви передбаченого частиною першою статті 140 ГПК України. Також вирішення заяви про забезпечення позову поданої одночасно із пред`явленням позову, лише після відкриття провадження у справі, може поставити осіб, які подали заяву у такий спосіб, в нерівне становище із особами, які подали заяви про забезпечення позову до подання позову або після відкриття провадження у справі, чиї заяви будуть розглянуті в строки передбачені частиною першою статті 140 ГПК України. Тому заяви про забезпечення позову подані одночасно із поданням позовної заяви, у разі відповідності їх змісту та форми вимогам, встановленим статтею 139 ГПК України, та підсудності таких заяв суду, до якого вони подані, мають бути розглянуті по суті у строк, передбачений частиною першою статті 140 ГПК України. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.06.2021 № 308/856/20.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Виходячи із вищезазначеного, суд не вбачає достатніх правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову про які просить заявник, тому, дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

1. В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Банк Восток» про забезпечення позову відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку визначеному ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя П.Т. Манюк