УХВАЛА

м. Київ

29.07.2021Справа № 910/12132/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» про забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, які можуть отримати статус учасника справи Фонд державного майна України

Представники учасників:

від заявника: не з`явився;

від осіб, які можуть отримати статус учасника справи:

Фонд державного майна України: Ленько М.М.;

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» (далі - заявник) про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на акції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» у кількості 289205177 штук, що становить 78,289% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго»).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що з огляду на рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021, заявник є єдиним потенційним покупцем, якого визнано учасником конкурсу з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону з продажу пакета акцій ПАТ «Центренерго», а відтак, враховуючи приписи ч. 3 ст. 16 Закону України «Про приватизацію державного майна», за твердженням заявника, він набув право на отримання у власність пакета акцій розміром 78,289% статутного капіталу ПАТ «Центренерго». Проте, 26.07.2021 ТОВ «Укрдонінвест» з відкритих джерел стало відомо, що згідно наказу Фонду державного майна України №1275 від 23.07.2021 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій Публічного акціонерного товариства «Центренерго»» прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 78,289% статутного капіталу ПАТ «Центренерго», що становить 289205177 штук акцій. Процедура приватизації повинна розпочатися 02.08.2021, а закінчитися 31.12.2021.

При цьому, заявник зазначає, що ним в передбачені Господарським процесуальним кодексом України строки буде подано позовну заяву до Фонду державного майна України про визнання права власності на спірний пакет акцій статутного капіталу ПАТ «Центренерго». Однак, враховуючи строки розгляду справи в господарському суді, процедура приватизації буде завершена, а тому, на його переконання, існує реальна загроза протиправного відчуження акцій Фондом, у зв`язку з чим наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у відповідності до приписів частини 4 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, призначено судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

29.07.2021 через відділ діловодства суду Фонд державного майна України подав заперечення на заяву про забезпечення позову.

29.07.2021 через відділ діловодства суду від заявника надійшла заява про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду, яка мотивована можливістю застосування пункту 3 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України за аналогією закону.

Представник Фонду державного майна України у судовому засіданні проти задоволення поданих заявником заяв заперечив.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, хоча про час, місце та дату розгляду заяви повідомлений належним чином, про що свідчить і подана ним в день судового засідання заява про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду; про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та зважаючи на строки розгляду таких заяв, вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності його представника.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Пономарьов проти України», сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У судовому засіданні 29.07.2021, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відмову в задоволенні заяви про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду на підставі п. 3 ч. 5 ст. 174 ГПК України.

Так, згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У силу статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (ст. 1 цього Кодексу).

Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Диспозитивність віднесена до основних засад (принципів) господарського судочинства пунктом 5 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас відповідно до положень статей 42, 43 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами, зокрема, подавати заяви та клопотання тощо. При цьому учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами також є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 2 частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України визнано за можливе визнання зловживанням (залежно від конкретних обставин) дій, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Разом з тим згідно з положеннями статті 129 Конституції України, статей 2, 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права) (ч. 10 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу наведеної норми вбачається, що застосування аналогії закону допускається лише у випадку неврегульованості спірних правовідносин та за умови подібності до них інших правовідносин, які мають законодавче врегулювання.

Стаття 174 Господарського процесуального кодексу України регулює залишення без руху та повернення позовної заяви, зокрема, у частинах 4, 5 закріплює перелік підстав для повернення позовної заяви, однією з яких є випадок, якщо до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Водночас повернення заяви про забезпечення позову передбачено частиною 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України у разі встановлення, що заяву подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, в якій закріплені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

З викладеного вбачається, що Господарський процесуальний кодекс України містить правове регулювання підстав повернення заяви про забезпечення позову та не передбачає розширення їх переліку шляхом застосування інших положень процесуального законодавства, у тому числі статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку про відсутність необхідності застосування аналогії закону до заяви про залишення заяви про забезпечення позову без розгляду з підстави, що не передбачена статтею 140 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд не вбачає правових підстав вважати, що відсутність у Господарському процесуальному кодексі України норм щодо повернення заяви про забезпечення позову в разі її відкликання є саме прогалиною в законодавстві. Адже глава 10 розділу І Господарського процесуального кодексу України (на відміну від норм цього Кодексу, що регулюють подання і розгляд інших заяв і скарг) взагалі не містить положень щодо можливості відкликання заяви про забезпечення позову.

Натомість стаття 140 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість суду при розгляді заяви про забезпечення позову викликати заявника для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову тощо.

Розгляд судом по суті у передбаченому законом порядку поданої заяви про забезпечення позову в межах заявлених нею вимог і на підставі наданих нею доказів не можна визнати порушенням принципу диспозитивності та верховенства права, зокрема права доступу до суду як складової права на суд. Навпаки, розгляд відповідної заяви забезпечує реалізацію права заявника на звернення до господарського суду в установленому процесуальним законодавством порядку.

Водночас відсутність у процесуальному законодавстві конкретної заборони на звернення заявника із заявою про відкликання раніше поданої ним заяви про забезпечення позову не надає судам права розширено тлумачити встановлені законом підстави для повернення заяви про забезпечення позову, у тому числі шляхом застосування аналогії закону.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.04.2020 у справі №20з-20, що відповідає частині 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України за приписами якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» про забезпечення позову до подання позовної заяви суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову визначені частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, а саме: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона відповідачу вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупинення продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупинення митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, системний аналіз положень частини 1 статті 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частини 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України), про що зазначено в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №910/688/13.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи.

У вирішенні питання про забезпечення позову, виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачеві або іншим особам здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

При цьому, якщо особа звернулася до суду з вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, а тому в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у постановах Верховного Суду від 29.08.2019 у справі №917/258/19, від 22.07.2019 у справі №914/120/19, від 27.05.2019 у справі №923/65/19, від 26.10.2020 у справі №907/477/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20 та від 29.06.2021 у справі №916/3710/20, від 03.10.2018 у справі №826/5233/18.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог заявника.

Водночас, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В свою чергу, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

В обґрунтування поданої заяви, заявник посилається на те, що на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2021, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2021, він є єдиним потенційним покупцем, якого визнано учасником конкурсу з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону з продажу пакету акцій ПАТ «Центренерго», а відтак, враховуючи приписи ч. 3 ст. 16 Закону України «Про приватизацію державного майна», за твердженням заявника, він набув право на отримання у власність пакета акцій розміром 78,289% статутного капіталу ПАТ «Центренерго». Проте, 26.07.2021 ТОВ «Укрдонінвест» з відкритих джерел стало відомо, що згідно наказу Фонду державного майна України №1275 від 23.07.2021 «Про прийняття рішення про приватизацію державного пакета акцій Публічного акціонерного товариства «Центренерго»» прийнято рішення про приватизацію державного пакету акцій розміром 78,289% статутного капіталу ПАТ «Центренерго», що становить 289205177 штук акцій. Процедура приватизації повинна розпочатися 02.08.2021, а закінчитися 31.12.2021, а відтак заявник стверджує, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову призведе до неможливості захисту і поновлення порушених прав, оскільки існує загроза протиправного відчуження акцій Фондом.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що в порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства, заява про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, так само як і не містить документального обґрунтування, наявності фактичних обставин, які свідчать про загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову або ефективного захисту чи поновлення порушених прав або інтересів заявника в обраний ним спосіб.

При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи заявника про загрозу протиправного відчуження Фондом пакета акцій, як підставу для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки суду наразі невідомо ступінь законності прийнятого Фондом державного майна України наказу №1275 від 23.07.2021, адже зазначені обставини мають з`ясовуватися під час відповідного судового розгляду, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову. Фактично обставини, якими заявник обґрунтовує свою заяву, зводяться до оцінки правомірності дій Фонду, тоді як питання обґрунтованості майбутніх позовних вимог чи правомірності/протиправності дій органу державної влади не може оцінюватися чи вирішуватися під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Водночас, будь-яких переконливих обґрунтувань того, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову після набрання законної сили рішенням в господарській справі у разі задоволення позову, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, заявником до заяви про забезпечення позову не надано.

Разом з цим, суд зазначає, що частиною 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Зі змісту цієї норми вбачається, що вона має на меті запобігти втручанню у проведення публічних конкурентних процедур, а тому обмеженню підлягають заходи забезпечення, які будь-яким чином можуть вплинути на проведення публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.10.2020р. у справі №915/113/20.

Наказом Фонду державного майна України від 23.07.2021 №1275, відповідно до законів України "Про Фонд державного майна України", "Про приватизацію державного і комунального майна", враховуючи розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 №36-р "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності", прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій ПАТ «Центренерго» шляхом продажу на аукціоні з умовами і саме у зв`язку з цим подана заява про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову.

В той же час, визначений заявником захід забезпечення позову може мати своїм наслідком втручання у проведення публічної конкурсної процедури, яка проводиться від імені держави (державного органу), з огляду на приписи ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", яка визначає порядок приватизації, що не відповідає приписам частини 12 статті 137 Господарського процесуального кодексу України та меті вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, судом враховано, що зважаючи на обраний заявником захід забезпечення позову (арешт належного державі майна) та предмет позову, з яким заявник має намір звернутися до суду, забезпечення позову у разі відмови в позові може мати своїм наслідком більш негативні наслідки, ані ж відмова в забезпеченні позову, у разі задоволення позовних вимог.

З огляду на зазначене, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд за результатом розгляду поданої заяви не встановив очевидних ознак небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника та ймовірну складність або неможливість виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог або ефективного захисту чи поновлення порушених прав або інтересів заявника в обраний ним спосіб і, як наслідок, не знайдено підстав для термінового вжиття заходів забезпечення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдонінвест» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.07.2021.

Суддя Т.В. Васильченко