ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2021 Справа № 917/835/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 4385,36 грн

без участі представників сторін

встановив:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 4385,36 грн пені за порушення строків поставки товару згідно з договором від 13.05.2020 за № 204-20.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за договором від 13.05.2020 за № 204-20 відповідач зобов`язався поставити позивачу товар протягом п`яти робочих днів; відповідач товар у встановлені строки не поставив; позивач листом від 05.11.2020 повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку; згідно з п.7.3. договору відповідач повинен сплатити пеню за кожен день прострочення поставки.

Відповідач у відзиві (вхід. № 6966 від 25.06.2021) проти позову заперечує повністю, посилаючись на те, що позивач у заявках на отримання товару не вказав адреси, за якими повинна бути здійснена поставка, що унеможливлювало встановлення місця фактичної поставки товару у відповідності до умов Договору від 13.05.2020 за № 204-20; тому порушення строків поставки з боку постачальника відсутні.

У відповіді на відзив (вхід. № 7362 від 06.07.2021) позивач не погодився з мотивами відповідача та зазначив, що відповідно до п. 5.2 Договору доставка товару проводиться в місця, вказані у специфікації. Заявка замовника (позивача) була складена у відповідності до специфікації до договору. Заявка на постачання товару направлена 28.09.2020 з терміном виконання до 19.10.2020; відповідач не звертався до позивача з уточненням щодо адреси поставки товару; фактично поставка товару не відбулась, що стало підставою для розірвання договору в односторонньому порядку позивачем.

Відповідач у заперечені на відповідь (вхід. № 7920 від 19.07.2021) повідомив, що позивач у заявці не вказав адрес, на які необхідно поставити товар; надана позивачем копія заявки не підписана електронним цифровим підписом, а тому не є належним доказо у справі; зобов`язання поставити товар не є грошовим зобов`язанням, а тому відсутні підстави для нарахування пені.

У цій справі були вчинені наступні процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021 справа передана на розгляд судді Безрук Т. М. (а.с.18).

Ухвалою від 01.06.2021 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (а.с.22-23). Позивач у встановлений строк виправив недоліки позову (а.с.29-38).

Ухвалою від 04.06.2021 суд відкрив провадження у справі № 917/835/21, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.40-41).

Про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями від 07.06.2021 (а.с.42, 43).

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі позивач, замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі відповідач, постачальник) укладено договір № 204-20 від 13.05.2020 (далі - Договір); (а.с.31-33).

Згідно з п. 1.1 Договору відповідач (постачальник) зобов`язався передати замовнику (товароодержувачу) у власність цукор (код 15830000-5) далі товар, якість, кількість, асортимент і ціна якого,зазначені специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору, а позивач (замовник) зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього Договору.

Згідно з п.3.1. Договору загальна сума Договору складає 1163190,00грн, у тому числі податок на додану вартість: 193865,00грн.

Згідно з п.3.2. Договору ціна на товар зазначається у специфікації із врахуванням тари, упаковки транспортних та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок (рахунок-фактура) та накладна постачальника.

В додатку - специфікації до Договору сторони узгодили найменування товару, місце поставки, вартість, кількість поставки з загальною ціною із ПДВ 1163190,00 грн (а.с.13).

Відповідно до п. 5.1 Договору відвантаження та доставка товару до товароодержувача проводиться на підставі документів оформлених замовником з подальшим його перевезенням в місця, визначені специфікацією, за рахунок коштів (або транспортом) постачальника в строки передбачені п. 5.2 цього Договору.

Згідно пункту 5.2 Договору поставка товару за цим Договором складає п`ять робочих днів, починаючи з 10 числа календарного місяця.

Заявка замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту постачальника, зазначену в Договорі. Доказом отримання Заявки замовника вважати лист-підтвердження про отримання заявки від постачальника протягом однієї робочої доби. У разі відсутності такого листа, доказом отримання постачальником Заявки Замовника вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену @dpsu.gov.ua (провайдера).

В п.12 Договору зазначена електронна адреса відповідача.

Згідно з п.6.2, п.7.7 Договору замовник має право на одностороннє розірвання договору, повідомивши про це постачальника шляхом направлення листа на електронну адресу постачальника, вказану в Договору, оформленого на фірмовому бланку за підписом особи замовника, уповноваженої на підписання господарських договорів і який має юридичну силу та є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно п.7.3. Договору за порушення строку поставки товару зазначеного у п.5.2 Договору постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого товару за кожен день прострочення поставки.

В п. 10.1 Договору вказана дата закінчення строку дії цього договору - 31.12.2020.

Позивач у позові вказує, що він 28 вересня 2020 року надіслав відповідачу заявку № 703/416 на електронну адресу постачальника (а.с.34). У цій заявці позивач прохав поставити товар до в/ч НОМЕР_2 (м. Одеса) в кількості 13 000 кг, до в/ч НОМЕР_3 (м. Мукачево) в кількості 7 500 кг.

Як доказ надсилання та отримання заявки позивач надав скріншот (фотознімок екрана монітора комп`ютера позивача); (а.с.35,36).

Позивач склав лист від 05.11.2020 за № 703/1210 про одностороннє розірвання договору від 05.11.2020 (а.с.35). Проте, доказів надсилання цього листа відповідачу позивач суду не надав.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач поставку товару в строк до 19.10.2020 не здійснив, що є порушенням п.7.3.Договору. Тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 4385,36 грн. пені за період прострочення поставки з 20.10.2020. по 04.11.2018.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч 1. ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За змістом п. 5.1 Договору відвантаження та доставка товару до товароодержувача проводиться на підставі документів оформлених замовником. Згідно пункту 5.2 Договору заявка замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту постачальника, зазначену в Договорі.

Позивач направив відповідачу в електронному вигляді заявку № 703/416 щодо поставки товару, визначеного у специфікації, на суму 213920,00 грн.

Заявка була надіслана з електронної адреси позивача на електронну адресу відповідача.

Отже, в Договорі наявні умови щодо електронного документообігу, до яких застосовуються вимоги Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частиною 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22.05.2003 № 851-IV.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, що використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Таким чином, надана позивачем роздруківка електронної переписки не може бути використана як доказ у справі, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», не містить електронного підпису, який є обов`язковим візитом електронного документа, що унеможливлює ідентифікацію відправника повідомлення та підтвердження наявності волевиявлення відправника щодо змісту такого документу.

При цьому суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.04.2021 у справі № 910/8554/20, про те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 закону №851-ІV, відповідно до якої електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19.

Враховуючи умови пункту 5.2 Договору щодо поставки товару за наявності заявки покупця, відправленої на електронну адресу постачальника, та вимоги до електронного документа, встановлені положеннями Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», матеріалами справи не підтверджується правлення позивачем відповідачу заявки на поставку товару в електронному вигляді. Оскільки викладеним спростовуються посилання позивача про порушення відповідачем строку поставки товару, то відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій згідно з пунктом 7.3. Договору.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

Суд встановив, що при подачі позову позивач сплатив 2270,00 грн судового збору за платіжним дорученням № 1613 від 21.05.2021 (а.с.9). Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 25.05.2021 (а.с.19).

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки у позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 252, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Полтавської області.

Дата складення повного судового рішення: 30.07.2021.

Суддя Т. М. Безрук