ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року м. Черкаси справа № 925/401/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в приміщенні суду розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КЛОУД КОІН, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 299, оф. 23

до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, вул. Смілянська, 57, м. Черкаси,

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 192

про стягнення 100903,22 грн шкоди,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: Заволокін О.О. адвокат за ордером;

від відповідача: Коваленко А.П. самопредставництво за посадою;

від третьої особи: участі не брав.

ТОВ КЛОУД КОІН звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 100903,22 грн - в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої діями відповідача, та відшкодувати судові витрати.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.04.2021 відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 13.05.2021.

Проведення підготовчого засідання відкладено на 29.06.2021.

Підготовче засідання повторно відкладено на 19.07.2021.

В підготовчому засіданні надав суду для огляду оригінали документів. Позовні вимоги підтримує, просить надати час для подання відповіді на відзив щодо закриття підготовчого засідання не заперечує. Позивач уточнив статус третьої особи - Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області залучено на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору.

Третя особа подала заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги позову заперечили письмово.

19.07.2021 було закрито підготовче засідання та призначено справу в судовий розгляд по суті на 28.07.2021.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Вказує на порушення працівниками поліції законодавства, їх втручання в господарську діяльність позивача. дії поліції слідчий суддя визнав незаконними та відмовив у арешті майна. Майно було повернуто позивачеві з затримкою. Позивач наполягає на стягненні з Державного бюджету на свою користь збитків у виді орендної плати за неможливість використання приміщення, збитків за неможливість використання офісного обладнання та штрафу внаслідок неналежного зберігання та переміщення офісного обладнання, яке було в оренді позивача.

Представник відповідача вимоги заперечив та просить відмовити в задоволенні позову з мотивів відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями поліції та вимогами позивача, недоведеністю вимог позивача, недоведеністю збитків. Все майно було повернуто позивачеві під розписку. Претензій позивач не мав.

Третя особа письмово заперечила вимоги та вказує, що не може відповідати за дії Національної поліції.

Інших доказів не надано.

За результатами судового розгляду судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Ст. слідчим Черкаського відділу ГУ Національної поліції в Черкаській області в межах кримінального провадження №0000018 05.01.2021 проведено невідкладний обшук в нежитлових приміщеннях, які використовує позивач ТОВ «Клоуд Коін» в господарській діяльності.

В результаті обшуку вилучено оргтехніку.

Копія протоколу обшуку від 05.01.2021 міститься в матеріалах справи (а.с. 12-14).

Слідчий суддя не дав дозволу на визнання вилученої оргтехніки речовими доказами та накладення арешту (вступна та резолютивна частина ухвали суду від 14.01.2021 у справі №712/122/21, а.с. 18).

За письмовою заявою позивача від 20.01.2021 вилучена оргтехніка повернута позивачеві під розписку 26.01.2021.

Правовий статус нерухомого майна позивача:

Відповідно до договору №3 від 10.12.2020 суборенди нежитлового приміщення, укладеного між ТОВ «Блеск Інтернешіонал» (орендар) та ТОВ «Клоуд Коін» (суборендар), останній отримав у користування частину орендованого ним нежитлового приміщенні, відповідно до Договору Оренди нежитлового приміщення б/н від 10.12.2020, площею 140 кв. м, що знаходиться за адресою: Україна, Черкаська область, м. Черкаси, вул. В.Ложешнікова, 52 (п.1.1 Договору) (а.с. 21-22).

Орендна плата встановлена у розмірі 18000,00 грн./міс (п. 2.7. Договору).

Відповідно до договору №3 від 04.01.2021 оренди рухомого майна ТОВ «Клоуд Коін» (орендар) прийняв в тимчасове користування в технічно справному стані майно (офісну техніку) вартістю 71100 грн.

Орендна плата встановлена договором в розмірі 70000,00 грн./міс. Відповідно до п. 4.1. Договору (а.с.24-26).

Згідно з п.2.2 Договору передача в оренду майна оформлюється актом прийому-передачі. Майно вважається фактично переданим в оренду з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі (п. 2.3 Договору).

Акт приймання-передачі майна №1 до Договору оренди рухомого майна №3 від 04.01.2021 був підписаний сторонами 04.01.2021 (а.с. 27).

У зв`язку з вилученням слідчими Національної поліції оргтехніки позивача та неможливістю використання обладнання позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення збитків у розмірі частини орендної плати та штрафу за неналежне використання оргтехніки.

Відповідач вимоги заперечує з мотивів відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями слідчих Національної поліції, збитками позивача та недоведеністю понесених збитків для позивача.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи пояснення сторін та подані докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо статусу учасників:

Позивач є суб`єктом господарювання на ринку послуг України та самостійною юридичною особою з присвоєнням коду ЄДРПОУ, визначенням видів господарської діяльності та внесенням реєстраційних даних в Державний реєстр.

Відповідач є органом державної виконавчої влади, самостійною юридичною особою з присвоєнням коду ЄДРПОУ, з визначенням виду діяльності безпека громадського порядку (а.с. 58). Суд враховує статус відповідача. Орган влади може діяти лише у спосіб, визначений Законом, і не інакше приписи ст. 19 Конституції України.

Підстава спору, визначена позивачем проведення обшуку 05.01.2021 та вилучення оргтехніки у позивача слідчими Національної поліції, що призвело до зупинення господарської діяльності позивача.

Предмет спору стягнення шкоди з єдиного рахунку казначейської служби України в Черкаській області, завданої незаконними (неправомірними) діями ГУНП в Черкаській області.

Правове обґрунтування позовних вимог позивачем:

Позивач вважає, що майно, яке перебувало у його користуванні на законних підставах, вибуло з його користування безпідставно, поза волею позивача. Строк виконання обов`язку повернути майно був пропущений відповідачем, що на думку позивача, еквівалентно невиконанню цього обов`язку. Оскільки ухвалою суду від 14.01.2021 суд відмовив у накладенні арешту на майно позивача, то відповідач був зобов`язаний негайно повернути тимчасово вилучене майно його законному володільцю, проте фактично вказане майно було повернуто позивачу 26.01.2021.

Відповідно до положень ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною 2 цієї статті, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Позивач посилається на спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України, а також на положення ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким органом у цій справі позивач визначив ГУНП у Черкаській області, як особа, що є відповідальною у спірний період за збереження та повернення тимчасово вилученого майна, та казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Розмір збитків визначений позивачем 100903,22 грн, з яких:

- 3483,87 грн збитки зі сплати орендної плати за приміщення на період вимушеного припинення роботи;

- 47419,35 грн - збитки зі сплати орендної плати за рухоме майно на період вимушеного припинення роботи;

- 50000,00 грн збитки, пов`язані з необхідністю сплати штрафу внаслідок порушення умов Договору оренди рухомого майна в частині порушення місця зберігання та використання орендованого рухомого майна.

Розрахунок міститься в матеріалах справи (а.с. 28).

Також позивач посилається на положення ч. 1 ст. 225 ГК України, а саме щодо складу збитків, що підлягають відшкодуванню особами, які допустили господарське правопорушення, порушили господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності.

Загальна правова оцінка відносин сторін та застосування права:

Згідно з пунктом 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також моральної (немайнової) шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункти 8, 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 56 Конституції України гарантує кожному право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 Цивільного кодексу України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).

Беручи до уваги те, що у справі №925/401/21 предметом спору за визначенням позивача є шкода, спричинена юридичній особі бездіяльністю посадових осіб органів, що здійснюють досудове розслідування, то відповідно до частини 6 статті 1176 Цивільного кодексу України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, зазначеними правовими нормами визначено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Водночас не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 та від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18.

Частиною першою, пунктом п`ятим частини другої статті 162 ГПК України визначено, у позовній заяві позивач викладає свої позовні вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки алгоритму розгляду спорів викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №924/831/17 та від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18).

У справі, що розглядається, позовні вимоги обгрунтовані тим, що орган досудового розслідування несвоєчасно повернув вилучене майно, не надає оцінки факту зупинення роботи підприємства внаслідок вилучення майна.

Тобто фактично підставою заявлених вимог визначено обставини неправомірності дій органу досудового розслідування щодо вилучення майна та несвоєчасного його повернення суб`єкту господарювання.

Оскільки притягнення особи до відповідальності у вигляді деліктної шкоди неможливо без встановлення змісту такого правопорушення, для вирішення спору у цій справі необхідним є урахування суті делікту та поведінки, яка його зумовлює, в залежності від чого з`ясувати чи є наведені позивачем обставини підставою для стягнення шкоди з органів державної влади.

Під деліктом (з лат. "delictum" - провина, правопорушення") у праві розуміють правопорушення, тобто вчинення дії (дій), що суперечить(ать) закону і завдає(ють) шкоди особі, тоді як протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Тобто умовою для відшкодування шкоди є протиправна поведінки особи (протиправне діяння), що зумовила (результатом якої є) порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинення їй шкоди.

Враховуючи наведене, позивачем не доведена наявність в діях органу досудового розслідування протиправного діяння, як однієї із складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі №910/4682/20.

Суд враховує, що між сторонами відсутні будь-які договірні відносини на підставі дво- або багатостороннього цивільного чи господарського договору. Сторони перебувають в абсолютних правовідносинах відповідно до Закону.

Позивач обгрунтовує свої вимоги з посиланням на норми ч. 1 ст. 225 ГК України.

Відповідач категорично заперечив існування господарських зобов`язань між сторонами та можливість розгляду даного спору за нормами ГПК України.

Суд критично оцінює посилання позивача на застосування приписів ст. 225 ГК України про регулювання стягнення збитків внаслідок неналежного виконання господарських зобов`язань. Суд не враховує ці пояснення при прийнятті рішення, оскільки в даному випадку відсутні господарські відносини між сторонами.

Суд критично оцінює і посилання позивача на укладення договору суборенди нерухомого майна, оскільки позивачем не надано згоди орендодавця на передачу майна в суборенду третім особам.

Суд критично оцінює посилання позивача про розмір збитків у виді орендної плати за неможливість використання орендованого приміщення та оргтехніки, оскільки посадові особи НП у Черкаській області не перешкоджали у використанні приміщення. Позивачем не надано доказів внесення плати за приміщення та оргтехніку орендодавцеві, тобто відсутні докази понесених витрат за використання та утримання майна чи наявність претензій до Орендаря.

Суд критично оцінює і умови договору оренди оргтехніки, оскільки вартість майна оцінена сторонами в 71100,00 грн і розмір орендної плати за використання рухомого майна встановлений в 70000,00 на місяць, що свідчить про удаваність даної угоди та про спробу позивача використати ситуацію з проведеним обшуком працівниками НП у Черкаській області на свою користь.

До того ж позивачем суду не подавались примірники звітів про результати господарської діяльності за 2020 та І півріччя 2021 з можливим відображенням збитків позивача від господарської діяльності, від дій чи діяльності третіх осіб на шкоду позивачеві.

В свою чергу, статтями 1173 та 1174 ЦК України врегульований порядок відшкодування збитків, згідно якого шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органом державної влади чи його посадовими особами відшкодовується державою, а саме за рахунок державного бюджету, а тому відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби...», відповідачами у даних справах можуть бути не тільки відповідні відділи поліції, але й відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Ст.ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України не визначає поняття «шкода», а ст. 1192 ЦК України передбачає два способи відшкодування такої шкоди: відшкодування в натурі або відшкодування заподіяних збитків.

У деліктних зобов`язаннях діє загальний принцип цивільно-правової відповідальності, тому суд при визначенні збитків зобов`язаний застосувати ст. 611, 623 ЦК України, яка є визначає, що збитками є витрати кредитора, втрата або пошкодження його майна, а також не одержані кредитором доходи, які він одержав би, якби зобов`язання було виконано боржником. Звідси збитки діляться на два види: 1) зменшення майнової маси, яка була в наявності у кредитора; 2) не отримання доходів - втрата кредитором очікуваного приросту в майні.

Відсутність договірних відносин по даному спору означає, що сторони знаходились в абсолютних правовідносинах. Порядок відшкодування збитків регламентований ст. 22 ЦК України. Згідно із частинами 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В силу статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності і для - застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

- вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. У випадку заподіяння шкоди органами державної влади, вона відшкодовується незалежно від їх вини.

Господарський суд при ухваленні рішення враховує, що позивач як кредитор має вчинити дії на зменшення збитків, що не доведено належними доказами. Крім того, вимога про стягнення збитків з відповідача (відповідачів) позивачем взагалі не заявлялась.

Суд враховує також, що кримінальне провадження № 0000018 на день прийняття рішення закрито. Доказів протиправності дій слідчих чи оперативних працівників Національної поліції України не подано. Позивач не звертався з даним позовом в межах кримінального провадження.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені з Національної поліції:

Відповідно до норм матеріального права пеня є різновидом неустойки як забезпечення виконання зобов`язання приписи ст.ст. 546, 549 ЦК України (як загальна норма), ст.ст. 230, 232 ГК України (як спеціальна норма). Пеня може встановлюватись законом або договором. В даному випадку вимог про забезпечення виконання зобов`язання ні закон, ні договір не встановлює. Вимога позивача є необгрунтованою та надуманою і задоволенню не підлягає.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд зазначає, що позивачем не доведено настання негативних наслідків для нього, понесення ним невиправданих витрат, що мають бути компенсовані як збитки, не доведення вини органу Національної поліції та відсутність причинного зв`язку між діями поліції та негативними наслідками для позивача. В задоволенні позову належить відмовити з мотивів недоведеності та необгрунтованості.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах:

№910/6080/20 від 10.06.2021 ПАГС

№915/1375/20 від 02.06.2021 ПЗАГС

№918/1099/20 від 02.06.2021 ПЗАГС

№903/992/20 від 08.06.2021 ПЗАГС

№906/1425/20 від 02.06.2021 ПЗАГС

№910/14452/20 від 19.05.2021 ПАГС

- які розділяє господарський суд Черкаської області.

Суд враховує і неналежне використання позивачем способу захисту порушеного права відповідно до приписів 15-16 ЦК України.

Згідно зі ст. 129 ГПК України при відмові в позові судові витрати належить покласти на позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 185, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю КЛОУД КОІН, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 299, оф. 23, ідентифікаційний

до відповідача: Головного управління Національної поліції в Черкаській області, вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, ідентифікаційний

за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 192

про стягнення 100903,22 грн шкоди відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення, або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 06.08.2021

Суддя Г.М.Скиба