ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1457/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) до державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ про стягнення 415 926,40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) (далі по тексту Адміністрація) звернулось до господарського суду із позовною заявою до державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ (далі по тексту Порт) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 415 926,40 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 398 561,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 13 219,82 грн., 3% річних у розмірі 4 145,12 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору про спільне використання державного нерухомого майна №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. в частині відшкодування понесених позивачем витрат на утримання державного майна.

Ухвалою суду від 31.05.2021р. дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження; встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; встановлено позивачу 5-ти денний строк з дня вручення відзиву на позов для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу триденний строк з дня вручення відповіді на відзив для подання заперечень на відповідь на відзив.

Порт був повідомлений судом про відкриття провадження по даній справі в порядку письмового провадження шляхом направлення ухвали про відкриття провадження по справі від 31.05.2021р. на адресу відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

14.06.2021р. до господарського суду було повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що ухвала суду від 31.05.2021р. була вручена відповідачеві 09.06.2021р.

29.06.2021р. до господарського суду від Порту надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останнім було повідомлено про відсутність правових підстав для задоволення позову у зв`язку з ненаданням доказів понесення фактичних витрат на прибирання, технічне та санітарне обслуговування, утримання місць загального користування, на підставі яких Адміністрація має виставляти рахунки.

05.07.2021р. до господарського суду від Адміністрації надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивачем було наголошено, що розмір заявлених до відшкодування витрат на утримання державного майна підтверджується підписаними між сторонами актами до договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р., а, отже, доводи відповідача про недоведеність розміру заявлених до відшкодування витрат є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. ч. 5, 9 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

23.11.2015р. між Адміністрацією та Портом було укладено договір про спільне використання державного нерухомого майна №238-П-ІЛФ-15, відповідно до п. 1.1 якого предметом цього договору є врегулювання відносин щодо спільного використання та утримання сторонами державного нерухомого майна - інженерного корпусу ІВЦ, що є державною власністю та перебуває окремими частками в господарському віданні сторін та на їх балансовому обліку.

Згідно з п. 2.1 договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. кожна з сторін цього договору приймає на себе такі зобов`язання: використати будівлю виключно за її цільовим призначенням, з дотриманням норм санітарної та протипожежної безпеки, вимог нормативних актів щодо охорони праці, положень державних стандартів та будівельних норм; здійснювати утримання будівлі та прибудинкової території на умовах цього договору; забезпечувати достатні умови іншій стороні договору для належного використання будівлі та виконання зобов`язань за цім договором, у тому числі (але не виключно) - доступ до місць загального користування, комунікацій та мереж для їх обслуговування та ремонту; забезпечувати власними силами (або із залученням підрядних організацій) та за рахунок власних коштів утримання та ремонт внутрішніх мереж водопостачання, водовідведення, теплопостачання (розмежування зон відповідальності визначається першими січними кранами від стояка), електричних мереж відповідно до схем, що визначають зони відповідальності сторін, які є додатком № 2 до договору.

Згідно з п. п. 3.1, 3.3, 3.5 договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. Адміністрація зобов`язується забезпечувати власними силами (або із залученням підрядних організацій) та за рахунок власних коштів прибирання, поточний та капітальний ремонт належних за балансовим обліком приміщень та площ, зазначених на схемах, які є додатком № 1, №2 до договору; здійснювати утримання внутрішніх водопровідних мереж та мереж водовідведення, мереж зливової каналізації, мереж теплопостачання, електричних мереж загального користування у технічно-справному стані. Всі права та обов`язки Адміністрації (в т.ч. ведення бухгалтерського обліку, проведення розрахунків, підписання первинних документів, приймання-передача товарів, робіт та послуг за кількістю та якістю тощо), які передбачені цім договором виконуються Іллічівською філією ДП „АМПУ.

Умовами п. 3.6 договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. передбачено, що Адміністрація має право на отримання від Порту частини вартості понесених витрат на утримання об`єктів, визначених п. 3.2 цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. Порт зобов`язується відшкодовувати Адміністрації долю витрат, пов`язаних із прибиранням, технічним та санітарним обслуговуванням, утриманням, поточним та капітальним ремонтами місць загального користування, визначених у додатку № 1 до договору, а також внутрішніх мереж загального користування, ліфтів, фасаду та даху будівлі, сховища цивільної оборони, прибудинкової території визначеної за технічним паспортом будівлі, вивезенням твердих побутових відходів.

Згідно з п. 5.1 договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. до 15-го числа кожного місяця Адміністрація складає акт відшкодування фактичних витрат на прибирання, технічне та санітарне обслуговування, утримання місць загального користування, визначених у додатку № 1 до договору, в т.ч. ліфтів, шахт ліфтів та прибудинкової території визначеної за технічним паспортом будівлі, вивезення твердих побутових відходів. Акт відшкодування повинен містити окрім обов`язкових реквізитів, визначених пунктом 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», перелік первинних документів на підставі, яких він складений, а саме та не обмежуючись - назву документа (форми); фактичну дату складання; назву підприємства, з яким складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; загальну суму господарської операції; долю від суми господарської операції, яка підлягає компенсації Портом та безпосередньо суму, яка підлягає відшкодуванню. Сторони погодились, що акт відшкодування є документом, що підтверджує факт виконання Адміністрацією зобов`язань, визначених п. 3.2 цього договору.

В силу п. п. 5.4, 5.5 договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. Порт не пізніше десяти робочих днів після отримання акту відшкодування та належним чином засвідчених копій первинних документів, що підтверджують витрати Адміністрації підписує та повертає Адміністрації належний їй екземпляр акту або, в разі наявності підстав, підписує акт відшкодування із зауваженнями та надає свої зауваження. У разі невиконання Портом зазначених зобов`язань, акт відшкодування вважається прийнятим ним без зауважень і має силу документу, підписаного Портом. У разі не надання Адміністрацією належним чином засвідчених копій первинних документів, які підтверджують витрати або надання їх не у повному обсязі, Порт підписує акт відшкодування на суму витрат, що підтверджено первинними документами, та відшкодовує витрати виключно у такій сумі. Норми п. 5.4. договору регулюють взаємовідносини між сторонами, які виникли після укладення договору. Порт відшкодовує належну йому частину витрат, пов`язаних з утриманням та забезпеченням експлуатації будівлі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Адміністрації не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним.

Порядок визначення часток Адміністрації та Порту у витратах, пов`язаних із утримання місць загального користування; розмежування приміщень будівлі між Адміністрацією та Портом визначений у додатках №3 та №4 до договору про спільне використання державного нерухомого майна №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі були підписані акти надання послуг до договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р.: №№Пр/10 734 від 30.09.2020р. на суму 62 201,18 грн., №Пр/12 365 від 31.10.2020р. на суму 70 906,73 грн., №Пр/14 005 від 30.11.2020р. на суму 58 471,87 грн., №Пр/16 542 від 31.12.2020р. на суму 83 164,31 грн., №Пр/196 від 31.01.2021р. на суму 64 785,40 грн., №Пр/275 від 28.02.2021р. на суму 59 031,97 грн. Таким чином, загальна вартість наданих позивачем протягом періоду з вересня 2020р. по лютий 2021р. послуг складає 398 561,46 грн.

Крім того, Адміністрацією було виставлено Порту наступні рахунки: №Пр/10 734 від 30.09.2020р. на суму 62 201,18 грн., №Пр/12 365 від 31.10.2020р. на суму 70 906,73 грн., №Пр/14 005 від 30.11.2020р. на суму 58 471,87 грн., №Пр/16 542 від 31.12.2020р. на суму 83 164,31 грн., №Пр/196 від 31.01.2021р. на суму 64 785,40 грн., №Пр/275 від 28.02.2021р. на суму 59 031,97 грн.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до Порту, позивачем було наголошено, що відповідачем у порушення прийнятих на себе за умовами договору про спільне використання державного нерухомого майна №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. не було відшкодовано Адміністрації частини витрат, пов`язаних із утриманням спільного майна.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд першочергово вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Адміністрацією прийняті на себе зобов`язання з надання послуг, передбачених умовами договору про спільне використання державного нерухомого майна №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. протягом періоду з вересня 2020р. по лютий 2021р. були виконанні у повному обсязі, що підтверджується підписаними між сторонами по справі актами наданих послуг на загальну суму 398 561,46 грн. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. не було відшкодовано позивачу витрат на утримання спільного майна.

З викладених обставин, позовні вимоги Адміністрації до Порту в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 398 561,46 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Доводи Порту про відсутність правових підстав для задоволення позову з посиланням на ненадання позивачем доказів фактичних витрат на прибирання, технічне та санітарне обслуговування, утримання місць загального користування, на підставі яких Адміністрація має виставляти рахунки, судом відхиляються, оскільки згідно умов договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. підставою для відшкодування наданих Адміністрацією послуг є підписані між сторонами акти, які були надані позивачем суду. При цьому, перевірка обґрунтованості включення тих або інших витрат до акту згідно п. 5.4 договору №238-П-ІЛФ-15 від 23.11.2015р. має здійснюватись Портом до моменту підписання актів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасного та в повному обсязі відшкодування витрат на утримання спільного майна, позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано Порту до сплати збитки від інфляції у розмірі 13 219,82 грн., які були нараховані за кожним із рахунків окремо по березень 2021р. (за рахунком №275 від 28.02.2021р. інфляційні не нараховувались), та 3% річних у розмірі 4 145,12 грн., які були нараховані за кожним із рахунків окремо по 21.05.2021р.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог Адміністрації до Порту шляхом присудження до стягнення на користь позивача збитків від інфляції у розмірі 13 219,82 грн. та 3% річних у розмірі 4 145,12 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) до державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 398 561,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 13 219,82 грн., 3% річних у розмірі 4 145,12 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ /68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ідентифікаційний код 01125672/ на користь державного підприємства „Адміністрація морських портів України /01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14; ідентифікаційний код 38727770/ в особі Чорноморської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (Адміністрація морського порту Чорноморськ) /68001, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Праці, 6; ідентифікаційний код 38728418/ суму основного боргу у розмірі 398 561,46 грн. /триста дев`яносто вісім тисяч п`ятсот шістдесят одна грн. 46 коп./, збитки від інфляції у розмірі 13 219,82 грн. /тринадцять тисяч двісті дев`ятнадцять грн. 82 коп./, 3% річних у розмірі 4 145,12 грн. /чотири тисячі сто сорок п`ять грн. 12 коп./, судовий збір у розмірі 6238,90 грн. /шість тисяч двісті тридцять вісім грн. 90 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 липня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна