РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2021Справа № 910/9002/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Ломаки В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Ком"

про стягнення 66 807,91 грн.,

Без виклику (повідомлення) представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" (далі - відповідач) про стягнення 66 807,91 грн., з яких: 60 153,60 грн. - основний борг, 4 848, 33 грн. - інфляційні втрати, 1 806,58 грн. - 3 % річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 01.01.2016 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" було укладено договір на технічне обслуговування системи вентиляції та кондиціювання повітря № 03-0101/16, за умовами якого позивач доручив, а відповідач за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" зобов`язався обслуговувати систему вентиляції та кондиціонування повітря, розташовану на території замовника. На виконання умов означеного договору позивач, з урахуванням виставленого йому відповідачем рахунку на оплату витратних матеріалів та запчастин, необхідних для належного функціонування системи вентиляції та кондиціювання повітря, перерахував Товариству з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" грошові кошти у розмірі 60 153,60 грн. Проте в порушення умов укладеної між сторонами угоди відповідач відповідне обладнання позивачеві не поставив і не встановив його на об`єкті замовника, а також не повернув оплачену позивачем суму вартості непоставленого обладнання, внаслідок чого за Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування компенсаційних виплат. Зважаючи на викладені обставини, позивач звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.06.2021 року відкрито провадження у справі № 910/9002/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) представників сторін.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 09.06.2021 року про відкриття провадження у справі № 910/9002/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03055, місто Київ, вулиця Віктора Ярмоли, будинок 6/8, квартира 60, що підтверджується поштовим повідомленням з трек-номером 153.

Проте, зазначене відправлення з трек-номером 153 вручене відповідачу не було.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання особою кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси сторін є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 09.06.2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалою господарського суду міста Києва від 09.06.2021 року, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25.01.2006 року в цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" (замовник) було укладено договір на технічне обслуговування системи вентиляції та кондиціювання повітря № 03-0101/16 (далі - Договір), за умовами якого позивач доручив, а відповідач за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" зобов`язався обслуговувати систему вентиляції та кондиціонування повітря, розташовану на території замовника за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Чорновола, будинок 43.

Означений Договір, а також Додаткові угоди та Додатки до нього, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками наведених суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 1.2 Договору виконавець зобов`язується якісно і з періодичністю, зазначеною в Додатку № 1, проводити технічне обслуговування та ремонт системи вентиляції та кондиціювання повітря згідно з переліком найменувань обладнання - Додаток № 2, і відповідно до розцінок - Додаток № 3 до даного Договору.

У пункті 1.3 наведеного правочину сторони погодили, що у вартість сервісного обслуговування не включена вартість демонтажних, монтажних робіт, капітального ремонту та заміни комплектуючих у випадках порушення замовником правил експлуатації, а також через фізичний знос, у тому числі компресорів і електродвигунів.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що виконавець виконує роботи, передбачені у Додатку № 1, у такі терміни:

- при відмові в роботі обладнання по аварійним випадкам - протягом 2-х годин з моменту надходження заявки в сервісну службу виконавця (пункт 2.1.1);

- за відсутності необхідних деталей, час усунення дефекту обчислюється з моменту надходження запчастин і матеріалів до виконавця від заводу виробника (пункт 2.1.3).

Виконавець зобов`язується приймати виклики про усунення несправностей обладнання цілодобово, щодня без винятків для святкових та вихідних днів (пункт 2.1.2 Договору).

Відповідно до пункту 3.2 Договору при ремонті та проведенні робіт за Договором обслуговування витратні матеріали та запчастини оплачує замовник за рахунком, виставленим окремо. Виняток становить обладнання, яке покрите гарантією виконавця.

За умовами пункту 4.2 цього правочину на початку кожного календарного місяця виконавець формує для замовника рахунок-фактуру для оплати за технічне обслуговування обладнання відповідно до Додатку № 3 до даного Договору.

Обов`язок з оплати робіт за цим Договором вважається виконаним з моменту списання коштів з рахунку замовника (пункт 4.4 Договору).

Згідно з пунктом 5.1 Договору, з урахуванням Додаткової угоди до нього від 29.12.2016 року № 1, по завершенні робіт за Договором кожного місяця, до кінця поточного (звітного) місяця, виконавець представляє замовнику двосторонній акт здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідно до пункту 7.3 Договору виконавець підтверджує та гарантує, зокрема, що суми, отримані за цим Договором, будуть використані виконавцем виключно в цілях надання послуг, передбачених Договором, та ні за яких обставин не будуть направлені на здійснення протизаконних дій або дій, не пов`язаних з предметом цього Договору.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що останній діє з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року.

Разом із тим, у пункті 10.2 цього Договору, з урахуванням Додаткової угоди до нього від 29.12.2016 року № 1, сторони погодили, що при відсутності письмової заяви однієї зі сторін про припинення дії цього Договору за тридцять днів до закінчення його терміну дії, Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік.

Судом встановлено, що, з урахуванням положень пункту 3.2 Договору, відповідач виставив позивачу рахунок від 19.05.2020 року № 47 на оплату товарів: хладон 134а (13,6 кг); теплообмінник без вентилятора LLOYD SPR 124; віброгасник Castel 7690/7 22 мм; віброгасник Castel 7690/11 35 мм, картридж Castel Н48/4490/АА, загальною вартістю 60 153,60 грн.

Зважаючи на виставлений відповідачем рахунок, а також на виконання положень Договору, позивач здійснив повну оплату вартості товару, зазначеного в рахунку від 19.05.2020 року № 47, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного платіжного доручення від 27.05.2020 року № 2050 на суму 60 153,60 грн. із призначенням платежу: "За хладон, теплообмінник без вентилятора, віброгасник, картридж зг. рах. № 47 від 19.05.2020р. У т.ч. ПДВ 20 % - 10 025,60 грн.".

Проте в порушення умов Договору відповідач на час звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" до господарського суду міста Києва з даним позовом не поставив позивачу та не встановив на його об`єкті вищенаведене обладнання на суму 60 153,60 грн.

Слід зазначити, що листом від 30.10.2020 року № 13-29 позивач звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" із вимогою про поставку оплачених замовником комплектуючих та витратних матеріалів або повернення сплачених позивачем грошових коштів у розмірі 60 153,60 грн. протягом семи днів з моменту отримання означеного листа. Факт направлення цієї претензії на адресу відповідача підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідної поштової накладної від 30.10.2020 року № 784 та опису вкладення до цінного листа № 784. Однак, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, доказів зворотного матеріали справи не містять.

Крім того, листом від 13.01.2021 року № 13-01 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" повторно звернувся до відповідача з вимогою, в якій, зважаючи на втрату позивачем інтересу до поставки оплачених ним комплектуючих та витратних матеріалів, вимагав повернути оплачену замовником на рахунок відповідача суму грошових коштів у розмірі 60 153,60 грн. протягом семи днів з моменту отримання означеного листа. Направлення означеного листа на дійсну адресу виконавця підтверджується наявними у матеріалах справи копіями відповідної поштової накладної від 18.01.2021 року № 781 та опису вкладення до цінного листа № 781. Разом із тим, дана вимога Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" у добровільному порядку також задоволена не була.

Оскільки відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань перед позивачем в частині поставки та монтажу попередньо оплаченого замовником обладнання, а також не повернув останньому отриману від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" суму попередньої оплати цього обладнання та витратних матеріалів, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з виконавця грошових коштів у розмірі 60 153,60 грн., а також 1 806,58 грн. 3 % річних, нарахованих у період з 27.05.2020 року по 27.05.2021 року внаслідок несвоєчасного повернення означеної суми коштів, та 4 848, 33 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу в розмірі 60 153,00 грн. у період з червня 2020 року по квітень 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто (частина 2 статті 902 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 906 Цивільного кодексу України встановлено, що виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як було зазначено вище, у порушення умов Договору відповідач не поставив позивачу та не встановив на його об`єкті оплачене Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" у травні 2020 року обладнання на суму 60 153,60 грн.

Слід також зазначити, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" в установленому законом порядку не було доведено відсутності в нього необхідних деталей, які були оплачені позивачем, а відтак і обґрунтованості початку обчислення строку на усунення відповідних дефектів з моменту надходження запчастин і матеріалів до виконавця від заводу виробника.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, позивач звертався до відповідача з вимогами від 30.10.2020 року № 13-29 та від 13.01.2021 року № 13-01 про повернення сплачених замовником грошових коштів у розмірі 60 153,60 грн. протягом семи днів з моменту отримання відповідної претензії.

Суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують конкретну дату отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" листа позивача від 30.10.2020 року № 13-29. Разом із тим, зі змісту відомостей сервісу відстежування поштових відправлень веб-сайту Укрпошти вбачається, що претензія позивача від 13.01.2021 року № 13-01 була отримана відповідачем 17.02.2021 року.

За частиною 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Обґрунтовані вимоги заявника одержувач претензії зобов`язаний задовольнити (частина 6 статті 222 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зважаючи на те, що сума боргу відповідача, яка складає 60 153,60 грн. перерахованої позивачем попередньої оплати, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать, зокрема, про поставку та встановлення на об`єкті замовника оплаченого останнім відповідно до платіжного доручення від 27.05.2020 року № 2050 обладнання, беручи до уваги те, що виконання відповідачем цього зобов`язання втратило інтерес для замовника внаслідок його тривалого прострочення, а також враховуючи, що відповідачем не надано документів, які свідчать про погашення спірної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг", суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача в частині стягнення з останнього вищенаведеної суми боргу. Отже, позов у цій частині вимог підлягає задоволенню.

Крім того, у пред`явленому позові Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" просило суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 1 806,58 грн., нарахованих у період з 27.05.2020 року по 27.05.2021 року на суму основного боргу в розмірі 60 153,00 грн., а також 4 848,33 грн. інфляційних втрат, нарахованих на означену суму основного боргу протягом червня 2020 року - квітня 2021 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року в справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Відповідно до встановлених судом обставин справи, за змістом статті 625 Цивільного кодексу України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума 3 % річних та інфляційних втрат від неповернутої суми попередньої оплати вартості обладнання є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування, зокрема, 3 % річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої Цивільного кодексу України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої Цивільного кодексу України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 Цивільного кодексу України.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річні, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

У той же час, при дослідженні здійсненого позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум 3 % річних та інфляційних втрат судом було встановлено, що такий розрахунок не у повній мірі відповідає положенням законодавства в силу допущеної помилки при визначенні початкової дати періоду прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з повернення позивачу суми вартості оплаченого ним обладнання на суму 60 153,60 грн.

Так, згідно з частиною другою статті 252 Цивільного кодексу України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про обґрунтованість нарахування спірних сум компенсаційних виплат з 27.05.2020 року, як це було здійснено позивачем у наданому ним розрахунку, а також документи, які підтверджують факт виникнення у виконавця прострочення відповідного грошового зобов`язання саме з цієї дати.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують конкретну дату отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" листа позивача від 30.10.2020 року № 13-29.

Водночас зі змісту відомостей сервісу відстежування поштових відправлень офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що претензія позивача від 13.01.2021 року № 13-01, в якій замовник вимагав повернути оплачену ним на рахунок відповідача суму грошових коштів у розмірі 60 153,60 грн. протягом семи днів з моменту отримання означеного листа, була отримана Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" 17.02.2021 року.

З огляду на положення статті 530 Цивільного кодексу України, а також зважаючи на встановлений у наведеній претензії строк виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" обов`язку з повернення сплачених позивачем та фактично невикористаних відповідачем згідно з умовами пунктів 3.2 та 7.3 Договору та присвоєних останнім коштів, суд дійшов висновку про те, що кінцевою датою повернення спірної суми грошових коштів є 24.02.2021 року (сьомий день після отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" відповідної претензії), тоді як першим днем прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення коштів на суму 60 153,60 грн., є 25.02.2021 року.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованими та арифметично вірними сумами 3 % річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача протягом дійсного періоду прострочення ним виконання грошового зобов`язання, є 3 % річних у розмірі 454,86 грн., нараховані у період з 25.02.2021 року по 27.05.2021 року на суму основного боргу в розмірі 60 153,00 грн. (яка зазначена позивачем у його розрахунку), а також 1 450,83 грн., нарахованих протягом відповідного періоду (до квітня 2021 року).

За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає 454,86 грн. 3 % річних та 1 450,83 грн. інфляційних втрат, тоді як у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 1 351,72 грн. та 3 397,50 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належним доказів на підтвердження поставки та встановлення спірного обладнання чи сплати перерахованої позивачем його вартості.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням вищенаведеного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" про стягнення 66 807,91 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Айс Ком" (03055, місто Київ, вулиця Віктора Ярмоли, будинок 6/8, квартира 60; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротранс-Холдінг" (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Чорновола, будинок 43; ) 60 153 (шістдесят тисяч сто п`ятдесят три) грн. 60 коп. основного боргу, 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 86 коп. 3 % річних, 1 450 (одну тисячу чотириста п`ятдесят) грн. 83 коп. інфляційних втрат, а також 2 108 (дві тисячі сто вісім) грн. 65 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Згідно з частиною 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 09.08.2021 року.

Суддя В.С. Ломака