ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р. Справа№ 910/2705/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Демидової А.М.

Кропивної Л.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Бойко Р.В.) від 21.05.2020 у справі №910/2705/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будвей"

про стягнення 50 077,50 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будвей" про стягнення 50 077,50 грн, з яких: 36 402,00 грн основної заборгованості, 13 675,50 грн штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання з оплати поставленого позивачем на підставі договору поставки №241 від 01.01.2018 товару.

Одночасно у позовній заяві ТОВ "Лекора Інвест" наводило попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого позивач поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн та очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн. При цьому товариством до матеріалів позовної заяви було додано свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 5185 від 29.08.2012 на ім`я Кобилецького В.В. та довіреність від 15.02.2021, видана товариством адвокату Кобилецькому В.В.

22.04.2021 ТОВ "Лекора Інвест" звернулося до суду першої інстанції з заявою про стягнення судових витрат, у якій просило стягнути з відповідача витрати про сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн, долучивши договір про надання правової допомоги від 10.02.2021, звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги, складений адвокатом Кобилецьким В.В. 20.04.2021, та видатковий касовий ордер від 20.04.2021.

Рішенням Господарського суду міста Києва 21.05.2020 у справі №910/2705/21 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будвей" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" борг у розмірі 36 402,00 грн, штраф у розмірі 13 675,50 грн, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.

Мотивуючи ухвалене рішення, місцевий господарський суд встановив, що доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару на суму 36 402,00 грн матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога про стягнення спірної суми заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи, що прострочення відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання тривало понад 10 календарних днів, вимога позивача про стягнення 13 675,50 грн штрафу на підставі п. 6.2 договору також є правомірною. При цьому, розподіляючи витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції навів висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, щодо наявності у суду права (у тому числі, з власної ініціативи), керуючись критеріями частин 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, усі її витрати на професійну правову допомогу, одночасно послався на приписи ч. 5 ст. 126 ГПК України, у зв`язку з чим зменшив розмір витрат на професійну правову допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, із заявлених позивачем 10 000,00 грн до 6 500,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, ТОВ "Лекора Інвест" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2021 у справі №910/2705/21 в цій частині скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права. Так, скаржник зазначає, що за змістом ст. 126 ГПК України реалізація судом права на зменшення витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можлива виключно на підставі клопотання іншої сторони. Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася й Верховним Судом у прийнятих постановах, зокрема, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18. Натомість, попри принципи диспозитивності та змагальності, суд першої інстанції вирішив питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи, тобто за відсутності відповідного клопотання відповідача.

09.06.2020 матеріали справи разом з апеляційною скаргою надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Лекора Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 у справі №910/2705/21, розгляд апеляційної скарги визначено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням в. о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пономаренка Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.07.2021 у справі №910/2705/21, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пономаренка Є.Ю., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021

справу прийнято Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 у справі №910/2705/21 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Демидова А.М.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано лише в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з положень вищенаведеної норми ГПК України, рішення господарського суду міста Києва у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційниої скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду з позовом про стягнення 50 077,50 грн, ТОВ "Лекора Інвест" навело попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого позивач поніс витрати на оплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн та очікує понести витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 10 000,00 грн.

При цьому до матеріалів позовної заяви було долучено, зокрема, свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю № 5185 від 29.08.2012 на ім`я Кобилецького В.В. та довіреність від 15.02.2021, видана товариством адвокату Кобилецькому В.В.

22.04.2021 ТОВ "Лекора Інвест" звернулося до суду першої інстанції з заявою про стягнення судових витрат, у якій просило стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн.

До вказаної заяви позивачем були долучені договір про надання правової допомоги від 10.02.2021, укладений товариством з адвокатом Кобилецьким В.В., звіт про виконання доручення за договором про надання правової допомоги від 20.04.2021 та видатковий касовий ордер від 20.04.2021.

Так, відповідно до п. 2 договору про надання правової допомоги від 10.02.2021 адвокат прийняв на себе обов`язок представляти права та інтереси клієнта в господарському суді, інших органах державної влади та місцевого самоврядування, у т.ч. правоохоронних органах з приводу вирішення справ про стягнення боргу з ТОВ "Будвей" в сумі 36 402,00 грн.

Пунктом 7 договору про надання правничої допомоги від 10.02.2021 передбачено, що гонорар адвоката визначається додатковою угодою з розрахунку 1 300,00 грн за годину роботи.

Згідно зі звітом про виконання доручення за договором про надання правової допомоги, складеним адвокатом Кобилецьким В.В. 20.04.2021, останнім було виконано наступні роботи:

1) аналіз документів, що регулюють взаємовідносини сторін, збирання та систематизація доказів (3,7 години);

2) підготовка позовної заяви (3 години);

3) надсилання позовних матеріалів відповідачу та подання позову до суду, відслідковування стану розгляду справи, подання інших процесуальних документів (1 година).

Усього адвокатом виконано робіт в об`ємі 7,7 годин, загальною вартістю 10 000,00 грн, з розрахунку 1300,00 грн за годину роботи.

Долученим до матеріалів справи видатковим касовим ордером від 20.04.2021 підтверджується оплата ТОВ "Лекора Інвест" послуг адвоката Кобилецького В.В. у сумі 10 000,00 грн.

21.05.2021 Господарським судом міста Києва було ухвалено рішення у справі №910/2705/21, яким позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будвей" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" борг у розмірі 36 402,00 грн, штраф у розмірі 13 675,50 грн, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн та відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 500,00 грн.

Здійснюючи розподіл витрат на професійну правничу допомогу, місцевий господарський суд першочергово навів висновок, викладений у постанові Об `єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, щодо наявності у суду права (у тому числі, з власної ініціативи), керуючись критеріями частин 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, усі її витрати на професійну правову допомогу. При цьому суд першої інстанції зауважив про незначну складність та типовість даної справи і ціну позову, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Водночас звернув увагу на документи, які стосуються спірних правовідносин сторін та долучені до матеріалів позовної заяви, а саме: договір поставки №241 від 01.01.2018 на 5 арк., 31 видаткова накладна, виписка по банківському рахунку на 10 арк., акт звірки взаєморозрахунків сторін станом на 31.12.2019 на 1 арк., у зв`язку з чим дійшов висновку, що для суб`єкта професійної діяльності в сфері надання юридичних послуг з 8-річним стажем роботи витрата 3,7 годин часу на їх аналіз, збирання і систематизацію не співвідноситься з невеликим обсягом останніх. На переконання суду, для виконання зазначеного виду робіт співрозмірною є витрата адвокатом часу в обсязі 2 годин. Також судом першої інстанції враховано й те, що надсилання позовних матеріалів відповідачу, подання позову до суду (у тому числі, через скриньку приймання кореспонденції в приміщенні канцелярії суду), відслідковування стану розгляду справи не потребує спеціальних юридичних знань, а відтак - і особистого надання вказаних послуг адвокатом, година роботи якого коштує 1 300,00 грн. Виходячи з наведених мотивів та обґрунтувань, посилаючись при цьому на ч. 5 ст. 126 ГПК України, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає розподілу, із заявлених позивачем 10 000,00 грн до 6 500,00 грн.

Колегія суддів вважає наведене мотивування суду першої інстанції таким, що зроблене внаслідок помилкового ототожнення понять «розподілу» та «зменшення» витрат на професійну правничу допомогу, утім, вказане не є підставою для задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, що заявлявся позивачем до розподілу, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У силу частини 2 вказаної норми за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень наведеної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, якщо, на її думку, не було дотримано вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

При цьому у силу ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з тим, відповідного клопотання ТОВ "Будвей" про зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, матеріали справи не місять.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з твердженням скаржника про те, що з огляду на принципи диспозитивності та змагальності місцевий господарський суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, на підставі ч. 5 ст. 126 ГПК України з власної ініціативи.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Об `єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Водночас у вказаній постанові Верховний Суд дійшов й іншого правового висновку (про який, утім, скаржником не зазначається) щодо наявності у суду права (у тому числі, і з власної ініціативи), керуючись критеріями частин 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, усі її витрати на професійну правову допомогу.

Так, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, згідно з якою інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, у ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст.129 ГПК України, визначені також і положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

Отже, керуючись критеріями частин 5-7, 9 ст. 129 зазначеного Кодексу, суд вправі відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладати такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена й у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

Варто наголосити, що вказаний висновок наводився і місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні перед посиланням на ч. 5 ст. 126 ГПК України, факт чого проігнорований скаржником.

Отже, аналіз норм чинного процесуального законодавства та викладеної вище правової позиції Верховного Суду свідчить, що поняття «зменшення» та «розподілу» витрат на професійну правову допомогу не є тотожними.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що може бути реалізоване ним винятково за клопотанням іншої сторонни (ч. 5 ст. 126 названого Кодексу).

Натомість, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, визначеними частинами 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, у тому числі, з власної ініціативи вправі не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, усі її витрати на професійну правову допомогу.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України", від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведене свідчить, що сам факт понесення стороною витрат на професійну правову допомогу та ухвалення судом рішення на її користь не має своїм безумовним наслідком обов`язку суду з присудження такій стороні всіх її витрат на адвоката, нехтуючи при цьому загальними принципами справедливості, пропорційності та розумності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач заявив до стягнення з відповідача 10 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Як уже зазначалося, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у сумі 36 402,00 грн та штрафу у розмірі 13 675,50 грн за прострочення оплати, що перевищує 10 днів.

Таким чином, спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №241 від 01.01.2018 щодо оплати отриманого від позивача товару, тобто, як правильно і аргументовано визначив суд першої інстанції, даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності. У спорах такого характеру, за відсутності протиріч між наявними у справі документами щодо факту поставки товару і його часткової оплати, судова практика є сталою.

Крім того, спірні правовідносини підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, проте не передбачають необхідності застосування до них великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які б підлягали опрацюванню та аналізу адвокатом.

До того ж, як правильно відмітив місцевий господарський суд, ціна позову є незначною - 50 077,50 грн, у зв`язку з чим справа розглядалася судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. При цьому матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокату знадобилося б витрачати значний час. Так, до позовної заяви додані договір поставки №241 від 01.01.2018 на 5 арк., 31 видаткова накладна, виписка по банківському рахунку на 10 арк., акт звірки взаєморозрахунків сторін станом на 31.12.2019 на 1 арк та претензія про сплату боргу. Це всі документи, що стосуються суті спору.

Таким чином, для адвоката дана справа є звичайним розрахунковим спором; адвокат мав дослідити умови договору, вирахувати загальну суму поставки шляхом додавання сум поставки за всіма видатковими накладними і відняти від цієї загальної суми здійснені часткові оплати, різниця, що утворилася, і є спірною сумою заборгованості.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, стосовно якої подано заяву про розподіл, не відповідає визначеним ч. 5 ст. 129 ГПК України критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, з урахуванням ціни позову, складності та значення даної справи для сторін.

Здійснюючи розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, керуючись критерієм розумності розміру адвокатських витрат та враховуючи обставини даної справи, суд апеляційної інстанції виходить із встановленої договором про надання правничої допомоги від 10.02.2021 ставки послуг адвоката за одну годину роботи у розмірі 1 300,00 грн, погоджуючись при цьому з висновками місцевого господарського суду про те, що в загальній кількості достатньою є затрата адвокатом часу на аналіз та систематизацію документів у кількості 2 годин, тоді як послуги з надсилання позовних матеріалів відповідачу, подання позову до суду та відслідковування стану розгляду справи взагалі не потребують спеціальних юридичних знань, а відтак - і особистого їх надання адвокатом.

Водночас судом апеляційної інстанції взято до уваги, що відповідач, будучи у розумінні ст. 242 ГПК України належним чином повідомленим про відкриття провадження у даній справі, фактично не мав змоги реалізувати своє процесуальне право та клопотати перед судом про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, адже поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 було повернуте на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

За встановленого суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права відмовити ТОВ "Лекора Інвест" у відшкодуванні понесених ним витрат на професійну правничу допомогу частково у розмірі 3 500,00 грн та, відповідно, не покладати такі витрати у вказаній частині на ТОВ "Будвей" з покладанням на останнє обов`язку по відшкодуванню 6 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку з розглядом даної справи у суді першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги, які зводяться винятково до порушення місцевим господарським судом приписів ч. 5 ст. 126 ГПК України, жодним чином не спростовують права суду, керуючись критеріями, визначеними ч. 5 ст. 129 ГПК України, не присуджувати позивачу, на користь якого ухвалено судове рішення, усі його витрати на професійну правову допомогу, з наявності якого також виходив місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення.

Водночас за приписами ч. 4 ст. 277 ГПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що одночасна вказівка суду першої інстанції про право не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (частини 5 - 7, 9 ст. 129 ГПК України) та право на зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу (ч. 5 ст. 126 ГПК України), є помилковою, колегія суддів вважає, що посилання на останнє підлягає виключенню є мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, а підстави відмови у стягненні з відповідача 3 500,00 грн витрат на професійну правову допомогу у суді першої інстанції підлягають викладенню у редакції, наведеній у даній постанові.

Оскільки апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції було подано лише в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з положень ст. 269 ГПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави робити висновки щодо неоскаржуваної частини рішення господарського суду міста Києва у даній справі.

Керуючись ст. ст. 267-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекора Інвест" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 у справі №910/2705/21 змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо підстав відмови у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будвей" 3 500,00 грн витрат на професійну правову допомогу у редакції даної постанови, із залишенням в силі його резолютивної частини.

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді А.М. Демидова

Л.В. Кропивна