ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. Справа№ 910/5642/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Пашкіної С.А.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Омельченко О.М.

відповідача - не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. (повне рішення складено 15.06.2021 р.)

у справі № 910/5642/21 (суддя - Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 4418300,73 грн в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору поставки від 21.10.2020 р. № 361(1)20УК/53-121-01-20-09813

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Український папір" звернулася з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 4385304,00 грн боргу за невиконання п. 3.2 договору поставки товару від 21.10.2020 р. № 361(1)20УК/53-121-01-20-09813, 10582,60 грн інфляційних втрат та 22414,13 грн 3% річних.

Вимоги позивача обґрунтувані тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору поставки свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за поставлений товар не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український папір" задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що у нього не виникло зобов`язань з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ, поставленого по договору поставки товару, оскільки позивачем не було надіслано йому податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних. Також скаржник вказує, що позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та 3% річних неправильно визначені строки виконання зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ та не врахована можливість здійснення поетапної поставки товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/5642/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.06.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/5642/21 та призначено її до розгляду на 03.08.2021 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3214/21 від 02.08.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Андрієнка В.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/5642/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/5642/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 р. справу № 910/5642/21 було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судовому засіданні 03.08.2021 р. представник позивача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги, представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Доказів поважності відсутності вказаного представника суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представник відповідача був позбавлений можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутнім у судовому засіданні.

Крім цього відповідач не наполягав на обов`язковій участі його представника у судовому засіданні, відповідного клопотання від нього не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаного представника не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

21.10.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" (далі - постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (далі - покупець) було укладено договір поставки товару № 361(1)20УК/53-121-01-20-09813 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та сплатити товар, зазначений в специфікації (додаток № 1 до договору) на загальну суму 4385304,00 грн. Найменування, одиниці вимірювання, ціна за одиницю товару та технічні характеристики вказані в специфікації (додаток № 1 до договору), що є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.2 договору строк поставки товару: жовтень - грудень 2020 року.

Як передбачено п. 3.1 договору, ціна договору складає 3654420,00 грн, крім того ПДВ 20% - 730884,00 грн. Загальна ціна договору складає 4385304,00 грн.

У відповідності до п. 3.2 договору розрахунок за товар здійснюється протягом 60 календарних днів з дати поставки товару.

За п. 3.3 договору оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється у строки, визначені пунктом 3 цього договору після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому ПК України випадках та порядку.

Поставка товару здійснюється відповідно до правил Інкотермс 2010 DDP м. Енергодар, вул. Промислова, 133, склад № 4, одержувач товару - ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом» (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 11.1 договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з дати укладення.

На виконання умов укладеного договору позивач здійснив поставку товару на загальну суму 4385304,00 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними.

Також зазначена поставка товару відображена у податковій звітності позивача, що підтверджується податковими накладними на загальну суму 4385304,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не в повному обсязі розрахувався із Товариством з обмеженою відповідальністю "Український папір" за отриманий товар, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ст. 662 ЦК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов укладеного договору, позивачем здійснено поставку, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 4385304,00 грн (3654420,00 грн ціна товару, 730884,00 грн ПДВ), що підтверджується за видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № ЖК-02000178 від 30.11.2020 р. на суму 1269912,00 грн;

- видаткова накладна № ЖК-02000193 від 04.12.2020 р. на суму 3017358,00 грн;

- видаткова накладна № ЖК-02000208 від 17.12.2020 р. на суму 98034,00 грн.

Вказані видаткові накладні складені та підписані представниками обох сторін без зауважень та засвідчені їх печатками.

Однак позивач в порушення умов укладеного договору не розрахувався за поставлений товар.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджується факт поставки товару, строк оплати за який настав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 4385304,00 грн заборгованості за договором поставки товару від 21.10.2020 р. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що у нього не виникло зобов`язань з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ, поставленого по договору поставки товару, оскільки позивачем не було надіслано йому податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до абз. 3 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно з абз. 6 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Така податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Отже Податковий кодекс України не містить строків надання (направлення) контрагенту податкової накладної разом з квитанцією.

Як передбачено п. 3.3 укладеного договору, оплата відповідачем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється у строки, визначені пунктом 3.2 цього договору, після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановленому ПК України випадках та порядку.

За п. 4.5 договору постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Таким чином, ДП "НАЕК "Енергоатом" для належного виконання свого обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, не позбавлений права в тому числі самостійно, отримати інформацію щодо зареєстрованих позивачем податкових накладних, оформлених та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 10582,60 грн інфляційних втрат та 22414,13 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Періодом, за який розраховуються інфляційні втрати, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем 10582,60 грн інфляційних втрат та 22414,13 грн 3% річних є арифметично правильними та підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про те, що позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та 3% річних неправильно визначені строки виконання зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ та не врахована можливість здійснення поетапної поставки товару, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як вбачається з розрахунку позивача, 3% річних та інфляційні втрати були нараховані ним з дати поставки товару, при цьому на частину вартості товару у розмірі суми ПДВ - з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Також, під час розгляду справи місцевим судом позивач просив покласти на відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги позивачем надано договір № 03/УП/21 про надання правової (правничої) допомоги від 05.04.2021 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український папір» та адвокатом Омельченком Олександром Миколайовичем, акт № 01/УП/21-03 приймання-передачі наданих юридичних послуг від 06.04.2021 р. на суму 5000,00 грн, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Омельченком О.М., та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Встановлено, що є Омельченко Олександр Миколайович є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8275/10 від 08.10.2019 р.

05.04.2021 р. між ТОВ «Український папір» (далі - клієнт) та адвокатом Омельченком Олександром Миколайовичем (далі - виконавець) було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору з метою належного юридичного забезпечення господарської діяльності клієнта, він доручає, а адвокат зобов`язується надати йому правову допомогу.

Згідно з п. 2.1 договору гонорар (винагорода) адвоката за надання правової допомоги по даному договору становить 5000,00 грн.

05.04.2021 р. адвокатом було виставлено рахунок № 03/УП/21 на загальну суму 5000,00 грн.

06.04.2021 р. між адвокатом Омельченком Олександром Миколайовичем та ТОВ «Український папір» було підписано акт № 01/УП/21-03 приймання-передачі наданих юридичних послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги № 03/УП/21 від 05.04.2021 р., відповідно до якого гонорар (винагорода) адвоката за надану правову допомогу клієнту по договору у загальному обсязі 11 год 30 хв. Роботи адвоката склала 5000,00 грн.

За змістом ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 2, 4, 5 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених 129 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19 від 20.11.2020 р.

Враховуючи обсяг наданих адвокатських послуг в суді першої інстанції, витрачений адвокатом час, відповідність витрат фактично наданим послугам, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача вартість витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. у справі № 910/5642/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2021 р. у справі № 910/5642/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 09.08.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

С.А. Пашкіна