номер провадження справи 32/155/20-4/62/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2021 Справа № 908/2819/20

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Концерну «Міські теплові мережі», (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, фактична адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Нахімова, буд. 4)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНТА», (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, вул. Тбіліська, буд. 17, кв. 6; адреса для листування: 69026, м. Запоріжжя, вул. Парковий бульвар, буд. 1/2, оф. 36)

про стягнення 34803,97 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.,

при секретарі судового засідання Тройно Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача Білоус Д.С., на підставі довіреності № 035/20-19 від 22.01.2021;

від відповідача Котелевський К.В., на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серія АР № 1053456 від 07.07.2021;

03.11.2020 до господарського суду Запорізької області від Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя надійшла позовна заява б/н від 23.10.2020 (вх. № 3046/08-07/20 від 03.11.2020) до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНТА», м. Запоріжжя про стягнення 34803,97 грн., які складаються з 30222,82 грн. основного боргу за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді № 203971, 1019,60 грн. втрат від інфляції, 692,66 грн. 3 % річних та 2868,89 грн. пені.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2020 справу № 908/2819/20 розподілено для розгляду судді Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2819/20, присвоєно справі номер провадження 32/155/20, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.12.2020 ухвалено розглядати справу № 908/2819/20 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 20.01.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.03.2021 у справі № 908/2819/20 розпочато процедуру по врегулюванню спору за участі судді, призначено спільну нараду по врегулюванню спору за участю представників сторін по справі та головуючого судді Колодій Н.А. на 15.04.2021, провадження у справі № 908/2819/20 зупинялося до припинення врегулювання спору за участю судді.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.04.2021 у справі № 908/2819/20 припинено процедуру врегулювання спору за участю судді, поновлено провадження у справі № 908/2819/20, судом встановлено, що сторонами не досягнуто домовленостей щодо врегулювання спору, ухвалено передати справу № 908/2819/20 для визначення судді в порядку, встановленому ст. 32 ГПК України.

Розпорядженням В.О. керівника апарату від 16.04.2021 № П-186/21, у зв`язку з припиненням врегулювання спору у справі № 908/2819/20 за участю судді Колодій Н.А., відповідно до п., п. 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 908/2819/20.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2021 справу № 908/2819/20 передано для розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 справу № 908/2819/20 прийнято до провадження суддею Зінченко Н.Г. в порядку загального позовного провадження, справі присвоєно номер провадження справи 32/155/20-4/62/21, підготовче засідання призначено на 19.05.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.05.2021 судом продовжений строк підготовчого провадження у справі № 908/2819/20 до 20.07.2021, підготовче засідання відкладалося на 07.07.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 підготовче провадження у справі № 908/2819/21 закрито та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 19.07.2021.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 05.08.2021, про що зазначено в протоколі судового засідання від 19.07.2021.

В судовому засіданні 05.08.2021 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, ст., ст. 1, 2, 193, 232, 275-277 ГК України, норми Закону України «Про теплопостачання», положення Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що 01.10.2015 Концерном «Міські теплові мережі» на адресу відповідача направлено для підписання проект договору купівлі-продажу теплової енергії і гарячій воді № 203971. 22.12.2015 позивачем та відповідачем підписаний протокол розбіжностей до договору № 203971 від 01.10.2015. Таким чином, спірні правовідносини сторін врегульовані умовами договору купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді № 203971 від 01.10.2015. На момент звернення позивача до суду з позовом у даній справі через порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203971 від 01.10.2015 та положень чинного законодавства в частині оплати за надані послуги у відповідача утворилася заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2015 року по квітень 2020 року в розмірі 30222,82 грн. Так, за спірний період позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 32005,29 грн. Відповідач здійснив часткову оплату боргу в розмірі 1782,47 грн. Решту суми боргу за відпущену теплову енергію відповідач не сплатив. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг з постачання теплової енергії відповідно до вимог чинного законодавства позивачем відповідачу нараховані: пеня в розмірі 2868,89 грн., 3 % річних в розмірі 692,66 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1019,60 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 30222,82 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 1019,60 грн. втрат від інфляції, 692,66 грн. 3 % річних та 2868,89 грн. пені. Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву вих. № б/н від 27.11.2020 (вх. № 23482/08-08/21 від 01.12.2020) і Запереченнях на відповідь на відзив вих. № б/н від 02.03.2021 (вх. № 4605/08-08/21 від 03.03.2021). Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що є таким, що не відповідає дійсності твердження позивача, що між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу теплової енергії і гарячій воді № 203971 від 01.10.2015 і правовідносини сторін у даній справі врегульовані умовами цього договору. Відповідач зазначає, що листом № 457 від 24.12.2015 відповідачем на адресу позивача направлено підписаний примірник договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203971 від 01.10.2015 з протоколом розбіжностей від 22.12.2015 з пропозицією розглянути протокол розбіжностей та підписати його або надати протокол врегулювання розбіжностей до договору. Позивачем вказаний лист отриманий нарочно 30.12.2015. В додатках до позовної заяви міститься лист Концерну «МТМ» № 78/05 від 20.01.2016 про направлення на адресу відповідача підписаного протоколу розбіжностей до договору № 203971 від 01.10.2015 та протоколу узгодження розбіжностей до договору № 203971 від 01.10.2015. Проте належні докази направлення або вручення відповідачу такого листа позивач суду не надав. Відповідач наполягає на тому, що ним не отримувався оригінал підписаного протоколу розбіжностей до договору № 203971 від 01.10.2015, а отримана лише не засвідчена копія протоколу розбіжностей до договору № 203971 від 01.10.2015. Стосовно протоколу узгодження розбіжностей, то листом № 467 від 18.02.2016 відповідач повідомив Концерн «МТМ», що не може прийняти редакцію договору, викладену в протоколі узгодження розбіжностей від 11.01.2016, у зв`язку із незгодою із запропонованими умовами договору. Таким чином, договір № 203971 від 01.10.2015 є не укладеним сторонами, позивачем та відповідачем не узгоджені розбіжності, викладені в протоколі розбіжностей та протоколі узгодження розбіжностей. Таким чином, є безпідставним посилання позивача на договір № 203971 від 01.10.2015 як на підставу виникнення спірних правовідносин сторін. що в матеріалах справи відсутні докази постачання теплової енергії в гарячій воді до приміщення відповідача. Також, відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні докази у підтвердження приєднання обладнання приміщення відповідача до внутрішньобудинкових систем. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту надання позивачем послуг постачання теплової енергії в гарячій воді у спірний період до нежитлового приміщення відповідача, позивачем не надано помісячних показників приладу обліку, що має суттєве значення для визначення суми заборгованості, яка підлягає сплаті за спірний період. Недоведеними також є обставини щодо розміру теплового навантаження на об`єкт відповідача, позивачем не надано розрахунку теплового навантаження на опалення за фактичним теплоспоживанням нежитлового приміщення житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 50-А. Також, відповідач зауважив, що факт поставки йому теплової енергії в обсягах, визначених в наданих позивачем актах приймання-передачі теплової енергії, є недоведеним. Більш того, відповідач вважає, що надані до позовної заяви рахунки на оплату та акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період не можуть бути належними та допустимими доказами у підтвердження факту заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію за спірний період, оскільки в них не визначено яким чином розрахована кількість відпущеної теплової енергії. На підставі викладеного відповідач просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

Також, відповідачем подана суду Заява про застосування строку позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року та про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності за цими вимогами.

Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав Відповідь на відзив б/н від 11.02.2021 (вх. № 3302/08-08/21 від 15.02.2021), в якій, зокрема зазначив, що постачання теплової енергії в нежитлове приміщення відповідача у спірний період здійснювалося не зважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Вказане приміщення знаходяться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення. У зв`язку із цим облік кількості відпущеної теплової енергії та нарахування оплати за відпущену теплову енергію здійснювалось на підставі розрахунку теплового навантаження на житловий будинок та площі належного відповідачу нежитлового приміщення. Відпуск теплової енергії за спірний період підтверджується рахунками та актами приймання-передачі за спірний період, які направлялися на адресу відповідача, проте належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії відповідачем позивачу не повернуті. При цьому позивач зазначає, що відсутність укладеного між сторонами договору не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини поставки теплової енергії. Враховуючи зазначене, позивач вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ

Концерн «Міські теплові мережі» (позивач у справі) є юридичною особою, метою діяльності якої, відповідно до п. 2.1 Статуту, є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» згідно положень Статуту є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту)

Концерн «Міські теплові мережі» відповідно до положень Закону України «Про природні монополії» є суб`єктом природної монополії та діє на підставі виданих ліцензій на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії, тому у своїй основній діяльності таке підприємство повинно дотримуватися законодавства, яке регулює відносини у сфері теплопостачання (виробництво, транспортування, постачання теплової енергії).

Для створення умов перебування та проживання осіб у жилих і нежилих приміщеннях, зокрема, шляхом забезпечення їх опаленням, законодавством України передбачено регулювання у сферах виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.

Регулювання та встановлення відносин у сфері теплопостачання (виробництво, постачання, транспортування теплової енергії) здійснюється відповідно до таких основних нормативно-правових актів: Господарський кодекс України; Закони України «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про природні монополії»; «Про ліцензування видів господарської діяльності»; постанов Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання;

Ця ж норма Закону дає визначення терміну споживач теплової енергії як фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, передбачено, що споживач теплової енергії це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ч., ч. 2, 3, 6 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з ч. 2 ст. 275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтею 179 ГК України визначено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язковим для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні організації, які здійснюють діяльність із постачання теплової енергії з використанням власних теплових мереж, зобов`язані забезпечити рівноправний доступ до цих мереж усіх суб`єктів господарської діяльності відповідно до укладених договорів. У разі наявності технічної можливості теплопостачальні організації, що здійснюють постачання теплової енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, який розташований на цій території, в укладенні договору.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачений, зокрема, обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Зазначені положення кореспондуються з пунктами 4, 8 наведених вище Правил, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір. Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 20.08.2018 за номером 134924019, за Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНТА» (відповідачем у справі) зареєстровано право приватної власності на нежитлове приміщення 11, загальною площею 58,3 кв.м., літ. А-3, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорок Років Радянської України (нова назва Незалежної України), буд. 50А (дата реєстрації 15.07.2015).

Відповідачем зазначений факт не оспорюється.

Як зазначив позивач у позовній заяві 01.10.2015 Концерном «Міські теплові мережі» на адресу ТОВ «АВАНТА» направлено для підписання проект договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203971 з відповідними додатками до нього

Листом від 24.12.2015 № 475 відповідач направив на адресу Концерну «Міські теплові мережі» підписаний з протоколом розбіжностей договір купівлі-продажу теплової енергії ві гарячій воді № 203971 від 01.10.2015.

Листом № 78/05 від 30.01.2016 позивачем на адресу відповідача направлено підписаний протокол розбіжностей до договору купівлі-продажу теплової енергії і гарячій воді № 203971 від 01.10.2015 з протоколом узгодження розбіжностей від 11.01.2016 з вимогою про підписання у встановлений законодавством строк протоколу узгодження розбіжностей від 11.01.2016.

Належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, направлення або вручення відповідачу листа № 78/05 від 30.01.2016 позивач суду не надав.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься лист ТОВ «АВАНТА» № 467 від 18.02.2016, яким відповідач повідомив Концерн «Міські теплові мережі», що не може прийняти редакцію договору, викладену в протоколі узгодження розбіжностей від 11.01.2016, у зв`язку із незгодою із запропонованими умовами договору.

Таким чином, судом встановлено, що договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203971 від 01.10.2015 є не укладеним сторонами, позивачем та відповідачем не узгоджені розбіжності, викладені в протоколі розбіжностей та протоколі узгодження розбіжностей.

Позивач в ході судового вирішення спору погодився, що у спірних правовідносинах постачання теплової енергії в нежитлове приміщення відповідача у спірний період здійснювалося не зважаючи на відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. (Відповідь на відзив б/н від 11.02.2021 (вх. № 3302/08-08/21 від 15.02.2021)

Як зазначає позивач Концерном «Міські теплові мережі» здійснювався відпуск теплової енергії відповідачу до належного йому нежитлового приміщення в період з жовтня 2015 року по квітень 2020 року відповідно до рішень міської ради про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя, які є загальнодоступними для ознайомлення в мережі Інтернет.

Мотивуючи заявлені вимоги позивач стверджує, що система опалення приміщення, що належить відповідачу, є невід`ємною частиною централізованої системи опалення будинку, тому при подачі теплової енергії в централізовану систему опалення будинку в опалювальні періоди одночасно опалювалось нежитлове приміщення, власником якого є відповідач.

За твердженням позивача, у спірний період відповідачу відпущено теплову енергію на загальну суму 32005,29 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії за спірний період, надісланими на адресу відповідача.

Відповідач здійснив часткову оплату боргу в розмірі 1782,47 грн.

Решту суми боргу за відпущену теплову енергію відповідач не сплатив.

На підтвердження обсягу відпущеної відповідачу у спірний період теплової енергії позивачем надано до матеріалів справи рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії за період жовтень 2015 року квітень 2020 року.

На підтвердження факту направлення рахунків та актів приймання-передачі теплової енергії позивачем надано паперові носії з назвою «Реєстр відправлених рахунків, актів приймання-передачі т/енергії за (назва місяця та рік)».

Посилаючись на обставини щодо фактичного споживання теплової енергії без укладення договору з теплопостачальною організацією (встановлено судом в ході вирішення спору), позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 30222,82 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 1019,60 грн. втрат від інфляції, 692,66 грн. 3 % річних та 2868,89 грн. пені. При цьому позивач зазначає, що відсутність укладеного між сторонами договору не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини поставки теплової енергії.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ст., ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зокрема, юридичного факту, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Статтею 530 ЦК України передбачено якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст., ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено в ч. 3 ст. 13, ч. 1 с. 73, ч., ч. 1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч., ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд враховує, що теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Теплова енергія є специфічною товарною продукцією, яку неможливо повернути в натурі, бездоговірне споживання теплової енергії за рахунок централізованого опалення не звільняє від обов`язку її оплати.

Як встановлено судом з матеріалів справи договірні відносини між сторонами у справі відсутні.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з частиною 5 ст. 25 цього Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

При цьому, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17, відповідно до якої укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. А сам лише факт не укладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію в спірний період.

Разом із тим, враховуючи відсутність укладеного сторонами договору, в даному випадку позивач має довести наявність обставин, якими він обґрунтовує факт отримання відповідачем теплової енергії у спірний період в обсягах, вказаних в актах-приймання передачі та виставлених рахунках і, відповідно, виникнення обов`язку відповідача щодо виконання грошового зобов`язання з оплати заборгованості в заявленому розмірі, строк виконання такого зобов`язання та, відповідно, термін, з якого виникло прострочення оплати.

У відповідності до п. 23 Правил користування тепловою енергією розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

На підтвердження відпуску на належне ТОВ «АВАНТА» нежитлове приміщення теплової енергії в період з жовтня 2015 року по квітень 2020 року включно позивачем надано в матеріали справи акти приймання-передачі теплової енергії, які підписані та скріплені печаткою лише з боку Концерну «МТМ», та рахунки за зазначений період.

При цьому, в актах приймання-передачі теплової енергії міститься посилання, що постачання здійснюється на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203971 від 01.10.2015, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В наданих позивачем рахунках на оплату спожитої теплової енергії зазначено, що розрахунок здійснений на підставі вимірювальних приладів та діючих тарифів.

З доданих до позову актів приймання-передачі теплової енергії неможливо визначити, яким чином позивач виконав нарахування плати за спожиту теплову енергію, відсутні показники будинкового приладу обліку, теплового навантаження за період з жовтня 2015 року по квітень 2020 року, не зазначена площа нежитлового приміщення, норми споживання на 1 кв. м; підстави нарахування та розрахунок теплового навантаження відсутні.

Так, матеріали справи не містять помісячних показників будинкового засобу обліку теплової енергії та показників приладу обліку, що має суттєве значення для визначення суми заборгованості, яка підлягає сплаті за спірний період. Детальний розрахунок теплової енергії з зазначенням необхідних вихідних даних для перевірки суми нарахування позивачем не здійснено.

При цьому, посилання позивача на те, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, суд до уваги не приймає, оскільки з наданого розрахунку не вбачається, з яких складових позивачем визначено необхідну до сплати щомісячну суму, а міститься посилання на документ, що підтверджує нарахування рахунок та акт.

Позивач посилається на направлення ним на адресу відповідача актів приймання-споживання теплової енергії за спірний період та зазначає, що відповідачем підписані акти приймання-передачі позивачеві не поверталися.

В той же час, належних доказів направлення на адресу відповідача вказаних актів та рахунків позивачем в матеріали справи не надано: реєстри поштових відправлень не містять відтиску поштового штемпелю та дати відправлення кореспонденції. Також не надано суду фіскальних чеків на оплату поштових послуг з направлення відповідної кореспонденції.

Позивачем також не надано жодних належних та допустимих доказів дійсної поставки теплоносія за спірною адресою, зокрема: ним не доведений факт, що система опалення об`єкта теплопостачання відповідача є відокремленою або не відокремлена від системи опалення житлового будинку № 50А по вул. Незалежної України в м. Запоріжжя, що має підтверджується актом обстеження системи теплоспоживання об`єкту теплопостачання, актами встановлення приладів комерційного обліку спожитої теплоенергії, актами готовності до опалювального періоду тощо.

Враховуючи все вищевикладене, є необґрунтованим посилання Концерну «МТМ» на те, що об`єкт споживання теплової енергії відповідача має спільне із житловим будинком підключення до теплової мережі, система опалення приміщення є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання будинку в якому воно знаходиться, а тому факт постачання теплової енергії підтверджується рішеннями Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювальних сезонів у спірний період.

На підставі зазначеного, проаналізувавши норми чинного законодавства та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позивачем доказово не підтверджені викладені ним у позовній заяві обставини справи, обсяг поставленої відповідачу теплової енергії не доведено, отже в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «АВАНТА» 30222,82 грн. заборгованості за відпущену теплову енергію судом відмовляється.

Оскільки судом відмовлено в частині стягнення суми основного боргу, відсутня правова підстава для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 1019,60 грн. втрат від інфляції, 692,66 грн. 3 % річних та 2868,89 грн. пені судом також відмовляється.

Суд визнає позовні вимоги недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до усталеної судової практики виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

З огляду на висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судом заява відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відпущену теплову енергію за період з жовтня 2015 року по березень 2017 року та про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності за цими вимогами відхиляється.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин, що склались між сторонами.

Заперечення відповідача на заявлені позовні вимоги враховані судом при вирішенні даного спору.

Враховуючи вище наведене, в задоволені позову відмовляється повністю.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, приймаючи до уваги висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для розподілу судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНТА», м. Запоріжжя про стягнення 34803,97 грн., які складаються з 30222,82 грн. основного боргу за поставлену теплову енергію, 1019,60 грн. втрат від інфляції, 692,66 грн. 3 % річних та 2868,89 грн. пені, відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 10» серпня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.