номер провадження справи 4/81/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021 Справа № 908/1168/21

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМТЕПЛОЕНЕРГО», (65007, м. Одеса, вул. Генерала Ватутіна, буд. 14)

до відповідача Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032 м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, буд. 133)

про стягнення 1676250,24 грн. заборгованості

Суддя Зінченко Н.Г.,

при секретарі судового засідання Тройно Т.В.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача Гриценко В.С., на підставі довіреності № б/н від 02.09.2019, реєстр. № 2790 (адвокат);

27.04.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 75 від 20.04.2021 (вх. № 1241/08-07/21 від 27.04.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМТЕПЛОЕНЕРГО», м. Одеса до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 1676250,24 грн. заборгованості за договором поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020, в тому числі 1662000,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 2695,68 грн. 3 % річних і 11554,56 грн. інфляційних втрат.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 справу № 908/1168/21 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.05.2021 після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1168/21, присвоєно справі номер провадження справи 4/81/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.07.2021.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 07.07.2021 підготовче провадження у справі № 908/1168/21 закрито та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 26.07.2021.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 09.08.2021, про що судом постановлено ухвалу суду по справі від 26.07.2021.

В судовому засіданні 09.08.2021 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та долучених судом до матеріалів справи.

В судове засідання 09.08.2021 представник позивача не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи № 908/1168/21 позивач повідомлялася належним чином у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Згідно приписів ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Дослідивши матеріали справи, з огляду на клопотання позивача, викладене за текстом позовної заяви, про розгляд справи № 908/1168/21 за відсутністю представника ТОВ «АТОМТЕПЛОЕНЕРГО» через неможливість забезпечити явку в засідання суду уповноваженого представника позивача та через відсутність технічної можливості приймати участь в засіданнях суду в режимі відео конференції, суд не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вирішив за можливе розглядати справу по суті в судовому засіданні 09.08.2021 за відсутністю позивача, оскільки його неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 11, 16, 509, 525, 526, 530, 610-612, 625, 655, 662, 664, 692 ЦК України, ст., ст. 174, 193, 218, 222, 265 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що через порушення відповідачем умов договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 та положень чинного законодавства в частині оплати за поставлений товар згідно видаткових накладних № 34 від 04.11.2020, № 36 від 16.11.2020 та № 40 від 17.12.2020 у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 1662000,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати отриманого товару, позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу по видатковій накладній № 34 від 04.11.2020 інфляційні втрати в сумі 11554,56 грн. та 3 % річних в розмірі 2402,16 грн., а по видатковій накладній № 36 від 16.11.2020 3 % річних в розмірі 293,52 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 1662000,00 грн. основного боргу за поставлений товар, 2695,68 грн. 3 % річних і 11554,56 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 25143,75 грн. судового збору. Крім того, позивач просить суд при винесенні рішення застосувати норми ч. 10 ст. 238 ГПК України в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву за № 28-23/14411 від 14.06.2021 (вх. № 12505/0808-/21 від 16.06.2021) і Запереченнях на відповідь на відзив за № 28-23/16139 від 05.07.2021 (вх. № 13947/08-08/21 від 07.07.2021). Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач зазначив, що між сторонами дійсно укладений договір поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020, за умовами якого позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти і сплатити товар на загальну суму 1662000,00 грн. з ПДВ. Відповідач зауважує, що умовами п. 1.3 договору сторони чітко визначили строк поставки: липень серпень 2020 року. Позивач відступив від умов договору в частині строків поставки товару та поставив відповідачу обумовлений договором товар лише в листопаді грудні 2020 року. Порушення позивачем строків виконання зобов`язань за договором призвело до неможливості належного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за товар, оскільки обов`язок здійснити оплату за поставлений товар напряму залежить від того, чи виконує постачальник умови договору по поставці товару в строки, передбачені договором. При цьому, як зазначає відповідач, умовами договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 сторони розмежували строки сплати ПДВ на поставлену продукцію та вартість самої продукції, тобто, вартість продукції сплачується протягом 120 календарних днів з моменту поставки продукції, а ПДВ сплачується після отримання покупцем від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку. Так, 04.11.2020 позивач за видатковою накладною № 34 поставив ВП ЗАЕС товар загальною вартістю 679680,00 грн. з ПДВ (566400,00 грн. - вартість продукції та 113280,00 грн. - розмір ПДВ), 16.11.2020 за видатковою накладною № 36 позивач поставив ВП ЗАЕС товар загальною вартістю 115200,00 грн. з ПДВ (96000,00 грн. вартість продукції та 19200,00 грн. розмір ПДВ) та 17.12.2020 за видатковою накладною № 40 позивач поставив ВП ЗАЕС товар загальною вартістю 867120,00 грн. з ПДВ (722600,00 грн. - вартість продукції та 144520,00 грн. - розмір ПДВ). Щодо оплати ПДВ, як частини вартості продукції, то відповідач зазначає, що за умовами договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 ПДВ сплачуються покупцем після отримання ним від постачальника податкової накладної. Відповідач вважає, що позивачем на надані належні докази виконання ним п. 3.2 договору в частині надання податкової накладної на суму ПДВ, які є підтвердженням виникнення обов`язку ВП ЗАЕС зі сплати суми ПДВ. За таких обставин, відповідач вважає, що строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ не настав. Внаслідок неправильного визначення позивачем граничного строку виконання відповідачем обов`язку із сплати частини вартості товару у розмірі ПДВ, відповідач вважає, що позивачем неправильно визначений період прострочки із сплати ВП ЗАЕС частини вартості товару у розмірі ПДВ, а відповідно і суми 3% річних та інфляційних втрат по кожній видатковій накладній. Також відповідач зауважує, що при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не дотримано вимоги чинного законодавства щодо порядку здійснення такого нарахування. Стовно вимоги позивача про застосування при винесенні рішення норм ч. 10 ст. 238 ГПК України в частині позовних вимог про стягнення 3 % річних, то відповідач зазначає, що це є правом, а не обов`язком суду, а тому просить суд при вирішення спору у даній справі не застосовувати положення ч. 10 ст. 238 ГПК України. З урахуванням викладеного, відповідач просить суд в позові відмовити.

Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав Відповідь на відзив б/н від 22.06.2021 (вх. № 12717/08-08/1 від 22.06.2021), в якій, зокрема зазначив, що твердження відповідача щодо строку оплати товару за договором є безпідставними, необґрунтованими та помилковими. Пункт 3.2 договору визначає конкретний строк оплати поставленого товару: 120 календарних днів з моменту поставки. Стосовно оплати вартості ПДВ, то вказаним пунктом визначено, що така оплата можлива після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК України випадках та порядку. При цьому, в п. 3.2 договору, який визначає порядок оплати, жодним чином не вказано, що отримання податкової накладної має здійснюватися шляхом її надсилання засобами електронної пошти сторін, а наголошено, що прядок оформлення та реєстрації податкових накладних має відбуватись у встановлених ПК України випадках та порядку. Також позивач просить суд врахувати, що факт отримання відповідачем товару за видатковими накладними № 34 від 04.11.2020, № 36 від 16.11.2020 та № 40 від 17.12.2020 на підставі договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 відповідачем не оспорюється. Враховуючи зазначене, позивач вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог.

Розглянувши зібрані у справі письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд

УСТАНОВИВ

06.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «АТОМТЕПЛОЕНЕРГО», (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (Покупець, відповідач у справі) укладено Договір поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 (підписаний обома сторонами 20.07.2020) (далі за текстом Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити в липні серпні 2020 року, а Покупець прийняти і сплатити товар на загальну суму 1662000,00 грн. з ПДВ. (пункти 1.1 і 1.3 Договору)

Найменування, виробник, код УКТ ЗЕД, одиниці виміру, кількість товару та ціна визначені сторонами в п. 1.1 Договору.

Відповідно до п. 12.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з моменту підписання.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

Вартість Договору становить 1385000,00 грн., крім того ПДВ 20 % 277000,00 грн., разом 1662000,00 грн. (п. 3.1 Договору)

Пунктом 3.2 Договору сторони обумовили, що розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 120 (сто двадцяти) календарних днів з моменту його поставки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Оплата Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої а Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

За умовами п., п. 4.1, 4.2 Договору поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010 на умовах DDP м. Енергодар. Вантажоодержувач: Запорізьке відділення ВП «Складське господарство», вул. Промислова, 133 (склад), м. Енергодар Запорізької області. Поставка товару відбувається в строки згідно п. 1.3 Договору.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 позивачем поставлений відповідачу обумовлений Договором товар, а саме:

- за видатковою накладною № 34 від 04.11.2020 поставлено товар на загальну суму 679680,00 грн., в тому числі 566400,00 грн. - вартість товару та 113280,00 грн. - розмір ПДВ;

- за видатковою накладною № 36 від 16.11.2020 поставлено товар на загальну суму 115200,00 грн., в тому числі 96000,00 грн. - вартість товару та 19200,00 грн. - розмір ПДВ;

- за видатковою накладною № 40 від 17.12.2020 поставлено товар на загальну суму 867120,00 грн., в тому числі 722600,00 грн. - вартість товару та 144520,00 грн. - розмір ПДВ.

Видаткові накладні № 34 від 04.11.2020, № 36 від 16.11.2020 і № 40 від 17.12.2020 підписані уповноваженими особами з боку Постачальника і Покупця та скріплені печатками сторін.

Отже, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 доведений відповідними видатковими накладними, які узгоджені сторонами та підтверджують факт прийняття відповідачем товару без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи уповноважених представників позивача та відповідача на цих видаткових накладних.

Таким чином, позивач взяті на себе зобов`язання згідно умов Договору виконав у повному обсязі.

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковими накладними № 34 від 04.11.2020, № 36 від 16.11.2020 і № 40 від 17.12.2020 по Договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 на загальну суму 1662000,00 грн. не заперечив.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін врегульовані договором, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Виходячи зі змісту Договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020, зокрема пункту 3.2 Договору, порядок розрахунків за Договором передбачає здійснення оплати протягом 120 календарних днів з моменту постачання товару на склад відповідача.

Отже, з моменту поставки позивачем відповідачу обумовленого Договором товару за видатковою накладною № 34 від 04.11.2020 (дати підписання сторонами у справі цієї видаткової накладної), враховуючи встановлений п. 3.2 Договору строк оплати, кінцевим терміном сплати за поставлений товар є 04.03.2021, з моменту поставки позивачем відповідачу обумовленого Договором товару за видатковою накладною № 36 від 16.11.2020 (дати підписання сторонами у справі цієї видаткової накладної), враховуючи встановлений п. 3.2 Договору строк оплати, кінцевим терміном сплати за поставлений товар є 16.03.2021 та з моменту поставки позивачем відповідачу обумовленого Договором товару за видатковою накладною № 40 від 17.12.2020 (дати підписання сторонами у справі цієї видаткової накладної), враховуючи встановлений п. 3.2 Договору строк оплати, кінцевим терміном сплати за поставлений товар є 16.04.2021.

Таким чином, сторонами чітко визначений строк оплати отриманого за Договором товару.

Як вже зазначалося раніше за текстом рішення, за загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

За приписами частини 2 статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов`язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України).

За умовами п. 1.1 Договору відповідач зобов`язався прийняти і оплатити поставлений товар.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата отриманого товару у передбачені строки та в повному обсязі не здійснена.

За таких обставин, матеріалами справи доведено, що відповідач в порушення вимог ст. 692 ЦК України не виконав умови Договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 в частині оплати поставленого товару, своєчасно та в повному обсязі не сплатив кошти за отриманий товар, що призвело до невиконання грошового зобов`язання і виникнення боргу за поставлений товар в сумі 1662000,00 грн.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На день розгляду спору відповідач доказів оплати товару в повному обсязі суду не надав.

Доводи відповідача стовно того, що умовами Договору сторони розмежували строки сплати ПДВ на поставлену продукцію та вартість самої продукції, тобто, вартість продукції сплачується протягом 120 календарних днів з моменту поставки продукції, а ПДВ сплачується після отримання Покупцем від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), судом відхиляються як необґрунтовані, з огляду на таке.

Сторонами визначено у п., п. 3.1, 3.2 розділу 3 «Умови і порядок оплати» Договору, що розрахунок за продукцію, здійснюється протягом 120 календарних днів з моменту поставки товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, при цьому загальна вартість товару з урахуванням ПДВ складає 1662000,00 грн.

Таким чином, встановлений у п. 3.2 розділу 3 Договору строк оплати за товар (120 календарних днів) визначений для оплати всієї вартості поставленого товару, у тому числі ПДВ.

Зазначення у п. 3.2 розділі 3 Договору необхідності передачі постачальником покупцю податкової накладної та оплата ПДВ покупцем після надання такої податкової накладної у своїй взаємозалежності визначає, що податкова накладна має бути подана та зареєстрована у реєстрі постачальником, а оплата суми ПДВ здійснена покупцем на протязі визначеного сторонами строку (120 календарних днів з дати поставки).

Будь-яких доказів звернення до позивача з приводу непередання податкової накладної відповідач суду не подав.

Положення п. 3.3 Договору щодо оплати Покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати повної вартості товарів, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч. 1 ст. 188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем порушено строки проведення оплати за поставлений товар.

Враховуючи вищевикладене, наведені заперечення відповідача не звільняють його як покупця від обов`язку здійснити оплату за поставлений товар. При цьому, суд враховує, що безпосередньо факт отримання товару відповідач не заперечив.

Стовно доводів відповідача щодо порушення позивачем умов Договору в частині строків поставки товару, що як наслідок, призвело до неможливості належного виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за товар, оскільки обов`язок здійснити оплату за поставлений товар напряму залежить від того, чи виконує Постачальник умови Договору по поставці товару в строки, передбачені Договором, то ці заперечення відповідача суд оцінює критично, виходячи з наступного.

З досліджених судом письмових доказів у цій справі судом встановлено та не заперечується відповідачем, що поставлений позивачем товар за видатковими накладними № 34 від 04.11.2020, № 36 від 16.11.2020 і № 40 від 17.12.2020 по Договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 на загальну суму 1662000,00 грн. відповідачем отриманий без заперечень і зауважень щодо цього товару.

Умовами Договору поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 передбачена відповідальність Постачальника за порушення строків поставки товару, зокрема п. 7.2 Договору.

Проте, відповідачем не надано суду доказів звернення до позивача щодо притягнення його до відповідальності за порушення строків поставки товару за Договором поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020.

Також суд звертає увагу, що, статтею 3 ЦК України закріплено, що одним із основних принципів цивільного права є принцип добросовісності, розумності та справедливості.

Позивач, уклавши Договір поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 і передавши товар відповідачу, розраховує на отримання оплати у розумні строки, а відповідач, уклавши цей договір, свідомо прийняв на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного розрахунку з позивачем за отриманий товар. При цьому суд зауважує, що умовами Договору сторони узгодили відстрочку платежу протягом 120 календарних днів з моменту отримання товару.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем оплата отриманого товару у передбачені строки у повному обсязі не здійснена.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що з огляду на приписи статті 617 та частини 1 статті 625 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання і боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Крім того, згідно усталеної судової практики не вважаються такими, що звільняють від відповідальності, випадками, зокрема, недотримання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Це так звані фактори звичайного комерційного ризику, які не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку виконати договір.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений ним товар станом на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача 1662000,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню судом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати товару, поставленого за Договором поставки продукції № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Так, позивачем заявлена вимога про стягнення 2695,68 грн. 3 % річних, які розраховані наступним чином: по видатковій накладній № 34 від 04.11.2020 за період з 04.03.2021 по 15.04.2021 (за 43 дні) в розмірі 2402,16 грн. та по видатковій накладній № 36 від 16.11.2020 за період з 16.03.2021 по 15.04.2021 (за 31 день) в розмірі 293,52 грн.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3 % річних та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний не правильно, оскільки при розрахунку 3 % річних позивачем в період розрахунку включено граничний строк виконання зобов`язань (тобто кінцевий термін, коли відповідач мав виконати зобов`язання з оплати товару).

Згідно проведеного судом перерахунку за порушення строків розрахунку за товар, отриманий за видатковою накладною № 34 від 04.11.2020, стягненню з відповідача підлягають 3 % річних в розмірі 2346,29 грн. за період з 05.03.2021 по 15.04.2021 (за 42 дні), а за порушення строків розрахунку за товар, отриманий за видатковою накладною № 36 від 16.11.2021, - 3 % річних в розмірі 284,05 грн. за період з 17.03.2021 по 15.04.2021 (за 30 днів), а всього 2630,34 грн.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом частково в розмірі 2630,34 грн. В іншій частині вимог про стягнення 3 % річних в задоволені позову відмовляється.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Позивачем заявлена вимога про стягнення 11554,56 грн. інфляційних втрат, які розраховані по видатковій накладній № 34 від 04.11.2020 за березень 2021 року.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, та встановлено, що даний розрахунок виконаний правильно.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат заявлена позивачем обґрунтовано та підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі 11554,56 грн.

Надані відповідачем заперечення щодо порядку здійснення нарахування 3 % річних і інфляційних втрат судом відхиляються як необґрунтовані з огляду на відхилення судом доводів відповідача щодо визначення строку оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ.

Стосовно клопотання позивач про застосування при винесенні рішення у даній справи в резолютивній частині судового рішення про стягнення з ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» 3 % річних положень ч. 10 ст. 238 ГПК України та зазначення в рішенні про стягнення цієї сум з 16.04.2021 до моменту виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 10 статті 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що застосування вищезазначених положень є правом суду.

Також, відповідно до положень ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги встановлений судом факт безпідставного невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань починаючи з березня 2021 року, суд задовольняє клопотання позивача та згідно з ч. 10 ст. 238 ГПК України зазначає в резолютивній частині рішення про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код ВП 19355964); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» суми основного боргу за період: з 16.04.2021 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1662000,00 грн. основного боргу, 2630,34 грн. 3 % річних і 1154,56 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМТЕПЛОЕНЕРГО», м. Одеса до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Енергодар Запорізької області про стягнення 1676250,24 грн. заборгованості за договором поставки товару № 285(3)20УК/53-121-01-20-09514 від 20.07.2020 задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція», (71504, м. Енергодар Запорізької області, вул. Промислова, буд. 133, ідентифікаційний код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМТЕПЛОЕНЕРГО», (65007, м. Одеса, вул. Генерала Ватутіна, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 43015 (один мільйон шістсот шістдесят дві тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 2630 (дві тисячі шістсот тридцять) грн. 34 коп. 3 % річних, 11554 (одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 56 коп. інфляційних втрат, 25142 (двадцять п`ять тисяч сто сорок дві) грн. 77 коп. витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення нарахувати 3 % річних, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування, за формулою (СОБ х 3 х КДП) : КДР : 100 = сума процентів, де: СОБ - сума основного боргу, простроченого ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» (ідентифікаційний код ВП 19355964); 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення сплати ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Запорізька атомна електрична станція» суми основного боргу за період: з 16.04.2021 і до моменту виконання цього рішення в частині сплати основного боргу, КДР - кількість днів у році, у якому нараховуються проценти.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 10» серпня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.