ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2021 року Справа № 918/151/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Дужич С.П. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача: Саєнко М.В. - директора, Мушинського Т.Б., адвоката, ордер серія ВС №1082967 від 23 червня 2021 р. ( в режимі відеоконференції)

відповідача: Деркача В.В. представника, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.02.2021 (реєстраційний номер справи 82) (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення господарського суду Рівненської області, ухваленого 28.04.21р. суддею Пашкевич І.О. о 14:51 у м.Рівному, повний текст складено 11.05.21р. у справі № 918/151/21

за позовом Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 2 837 640, 99 грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Приватне торгово-виробниче мале підприємство "Діана" (далі ПТВМП "Діана") звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (далі ДП "НАЕК "Енергоатом") про стягнення 2 837 640, 99 грн заборгованості.

Позовні вимоги ПТВМП "Діана" обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо оплати поставленої продукції за Договорами поставки: №53-122-01-20-09965 від 25.08.2020, №53-122-01-20-09779 від 09.06.2020, №53-122-01-20-10094 від 22.10.2020 та №53-122-01-20-10197 від 27.11.2020. У зв`язку із чим позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача 2 837 640, 99 грн, з яких: 2 786 970,00 грн основного боргу, 13 951,00 грн пені, 28 692,11 грн інфляційних втрат та 8 027,88 грн 3% річних.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 28.04.2021 у справі №918/151/21 позов Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 2 837 640, 99 грн задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана" 2 209 740 грн 00 коп. основного боргу, 5 100 грн 05 коп. 3% річних, 10 191 грн 18 коп. інфляційних втрат та 42 033 грн 91 коп. судового збору.

Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 577 230 грн 00 коп. основної заборгованості.

В задоволенні позову в частині стягнення 13 951 грн 00 коп пені, 2 927 грн 83 коп. 3% річних та 18 500 грн 93 коп. інфляційних втрат відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 11, 509, 525, 526, 610, 612, 625, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 179 ГК України, ст. ст. 129, 231 ГПК України, докази наявні в матеріалах справи прийшов до висновку про закриття провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 577 230,00 грн та часткове задоволення позову в частині стягнення 3% річних і інфляційних втрат. Крім того, з посиланням на ст.ст.549, 550 ЦК України, ч. 6 ст.231 ГК України, ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", постанову Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №904/5922/17, умови договорів поставки суд вказав, що оскільки умовами договорів не встановлено розміру пені, і ч.6 ст. 231 ГК України, також не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі, виходячи з облікової ставки Національного банку України, позовна вимога про стягнення з відповідача 13 951,00 грн пені є безпідставною, а тому відмовив у її задоволенні.

Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.2021 у справі №918/151/21 в частині стягнення з ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Рівненська АЕС на користь ПТВМП Діана 5 100,05 грн - 3% річних і 10 191,18 грн - інфляційних втрат та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних втрат. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.2021 у справі №918/151/21 в частині стягнення з ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Рівненська АЕС на користь ПТВМП Діана 42 033,91 грн - витрат по сплаті судового збору та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути суму судового збору за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Вважає рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних, інфляційних та судового збору таким, що прийняте із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, з посиланням на ст.ст. 123, 130, 237 ГПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вважає, що суд першої інстанції мав повернути позивачу 50% судового збору сплаченого при поданні позову.

Крім того, з посиланням на ст. 11, 15, 509, 530, 610, 625 ЦК України зауважує, що позивач не заявляв вимогу про сплату інфляційних та 3% річних, а тому у відповідача не виникли зобов`язання щодо оплати вказаних сум. Разом з тим, з посиланням на ст. 76 ГПК України, постанову Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №902/299/18 вважає, що у позивача відсутнє порушене право та інтерес, що є підставою для відмови в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне торгово-виробниче мале підприємство "Діана" наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.2021 у справі № 918/151/21 в частині стягнення з ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Рівненська АЕС на користь ПТВМП Діана 5 100,05 грн - 3% річних і 10 191,18 грн - інфляційних втрат та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних втрат. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.2021 у справі №918/151/21 в частині стягнення з ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП Рівненська АЕС на користь ПТВМП Діана 42 033,91 грн - витрат по сплаті судового збору та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким стягнути суму судового збору за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Залишити рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.21 у справі №918/151/21 без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

25 серпня 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-09965 (далі Договір 1, а.с. 8-12).

09 червня 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-09779 (далі Договір 2, а.с. 20-24).

22 жовтня 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10094 (далі Договір 3, а.с. 33-37).

27 листопада 2020 року між ДП "НАЕК "Енергоатом" (Замовник) та ПТВМП "Діана" (Постачальник) було укладено договір поставки № 53-122-01-20-10197 (далі Договір 4, а.с. 45-49).

Договори 1-4 підписані повноважними представниками постачальника та замовника, а також скріплені відбитками печаток вказаних юридичних осіб, що не заперечується сторонами.

Відповідно до умов п. 1.1. Договорів 1-4 Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №l (додаток №1 до договору).

Предметом поставки по Договору 1 є продукція: 42710000-6 пральна машина, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 1).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 1 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 444 500,00 грн, крім того ПДВ - 88 900,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 533 400,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Предметом поставки по Договору 2 є продукція: 39310000-8 обладнання для закладів громадського харчування, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 2).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 2 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 780 275,00 грн, крім того ПДВ- 156 055,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 936 330,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Предметом поставки по Договору 3 є продукція: 42710000-6 машини пральні, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 3).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 3 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 1 231 380,00 грн, крім того ПДВ- 246 276,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 1 477 656,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Предметом поставки по Договору 4 є продукція: 39220000-0 приладдя до посуду, яка передбачена специфікацією № 1 до даного Договору (п. 1.2. Договору 4).

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.3. Договору 4 визначено, що ціна продукції, що поставляється за цим Договором складає 12 570,00 грн, крім того ПДВ - 2 514,00 грн. Загальна сума Договору (вартість продукції) становить 15 084,00 грн. Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору.

Підписанням специфікації № 1 до Договорів 1-4 Постачальником та Замовником погоджено кількість та ціну за одиницю товару (а.с. 13, 25, 38, 50).

Згідно п.8.4 Договорів 1-4 датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної Вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до Замовника з моменту поставки продукції.

У відповідності до п. п. 6.1, 6.2 Договорів 1-4 оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється Замовником за умови реєстрації Постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію. Про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 1, 16.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-665 (на товар на суму 492 600,00 грн), 07.09.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-495 (на товар на суму 40 800,00 грн), що передбачено пунктом 6.1 Договору (а.с. 16-19).

На виконання умов Договору 1 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 533 400,00 грн., згідно видаткових накладних №1243 від 01.09.2020 на суму 40 800,00 грн та №2012 від 11.12.2020 на суму 492 600,00 грн (а.с. 14-15), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 1 з 23.10.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 40 800,00 грн, а з 31.01.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 492 600,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 2, 14.09.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-498 (на товар на суму 186 120,00 грн, а.с. 32), 02.10.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-537 (на товар на суму 350 310,00 грн, а.с. 168), 16.10.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-503 (на товар на суму 224 400,00 грн, а.с. 170), що передбачено пунктом 6.1 Договору 2.

На виконання умов Договору 2 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 760 830,00 грн., згідно видаткових накладних: №1265 від 01.09.2020 на суму 224 400,00 грн, №1368 від 22.09.2020 на суму 350 310,00 грн та №1244 від 01.09.2020 на суму 186 120,00 грн (а.с. 26-28), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 2 з 01.12.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 224 400,00 грн, з 30.10.2020 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 186 120,00 грн, а з 17.11.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 350 310,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 3, 16.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-666 (на товар на суму 492 552,00 грн), 24.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-702 (на товар на суму 985 104,00 грн), що передбачено пунктом 6.1 Договору (а.с. 41-44).

На виконання умов Договору 3 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 1 477 656,00 грн., згідно видаткових накладних №2011 від 11.12.2020 на суму 492 552,00 грн та №2099 від 21.12.2020 на суму 985 104,00 грн (а.с. 39-40), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 3 з 31.01.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 492 552,00 грн, а з 08.02.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 985 104,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору 4, 22.12.2020 було виготовлено ярлик на придатну продукцію № 1-8-685 (на товар на суму 15 084,00 грн), що передбачено пунктом 6.1 Договору (а.с. 53-54).

На виконання умов Договору 4 Постачальником було поставлено Замовнику товар на суму 15 084,00 грн., згідно видаткових накладних №2079 від 18.12.2020 на суму 3 114,00 грн та №2060 від 17.12.2020 на суму 11 970,00 грн (а.с. 51-52), який був отриманий представником відповідача без зауважень, що не заперечується останнім.

Відтак, враховуючи умови Договору 4 з 06.02.2021 у відповідача виник обов`язок з оплати за поставлений товар у розмірі 15 084,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензії про сплату боргу (а.с. 55-61), які залишились без задоволення.

Станом на дату звернення позивачем з даною позовною заявою до суду - 25.02.2021, відповідач не виконав свій обов`язок з оплати за поставлений товар в сумі 2 786 970,00 грн за Договорами 1-4, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Рівненської області від 28.04.2021 у справі №918/151/21 позов Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про стягнення 2 837 640, 99 грн задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" на користь Приватного торгово-виробничого малого підприємства "Діана" 2 209 740 грн 00 коп. основного боргу, 5 100 грн 05 коп. 3% річних, 10 191 грн 18 коп. інфляційних втрат та 42 033 грн 91 коп. судового збору.

Закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення 577 230 грн 00 коп. основної заборгованості.

В задоволенні позову в частині стягнення 13 951 грн 00 коп. пені, 2 927 грн 83 коп. 3% річних та 18 500 грн 93 коп. інфляційних втрат відмовлено.

При цьому, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" не погоджується із вказаним рішенням в частині стягнення 5 100 грн 05 коп. 3% річних, 10 191 грн 18 коп. інфляційних втрат та 42 033 грн 91 коп. судового збору.

Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та судового збору.

Так, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11р. в справі №07/238-10).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Крім того, слід зазначити, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який здійснений місцевим господарським судом, вважає його правильним та арифметично вірним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 10191,18 грн за період з вересня 2020 по грудень 2020, а у стягненні 18500,93 грн слід відмовити.

Також, перевіривши розрахунок 3% річних, який здійснений судом першої інстанції, судова колегія вважає його правильним у розмірі 5100,05 грн за період з 18.09.2020 по 31.01.2021, і дана сума підлягає до стягнення, а у стягненні 2 927,83 грн слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не надсилав вимогу про їхню сплату є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, з огляду на таке.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем було надіслано відповідачу ряд претензій, а саме від 11.11.2020 №128 (лист по претензії №128 від 11.11.2020 щодо сплати заборгованості за поставлену продукцію №153 від 09.12.2020), від 08.02.2021 №20, від 12.02.2021 №21 (а.с. 55-61). При цьому відповідачем вказані претензії були отримані та на них були надані відповіді від 04.01.2021, від 16.02.2021, від 22.02.2021 (а.с.62-64) .

Разом з тим, ст. 625 ЦК України не передбачає будь яких вимог окремих по сплаті інфляційних втрат та 3% річних, як це зазначає відповідач.

Крім того, посилання скаржника в апеляційній скарзі на судову практику Верховного Суду від 13.02.2020 у справі №902/299/18, не беруться судовою колегією до уваги, з огляду на наступне.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Щодо визначення подібності правовідносин суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції викладеної у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №-3007/11(абзац 20), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац 18).

Так, колегія суддів зауважує, що правовідносини у справах є різними, оскільки у справі №902/299/18 розглядається вимога про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора, а у даній справі стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням умов договору. Отже правовідносини не є подібними.

Щодо повернення 50% судового збору, колегія суддів вказує таке.

Відповідно до ч.1 ст.130 ГПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно із ч.3 ст. 7 закону України «Про судовий збір», яка кореспондує ч.1 ст.130 ГПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При цьому колегія суддів зауважує, що для застосування вказаних вище норм, відповідачем повинен бути визнаний позов у повному обсязі, а не в частині як вважає скаржник, разом з тим, як убачається із змісту апеляційної скарги скаржник і досі не погоджується із нарахуванням та стягненням із нього 3% річних та інфляційних.

Отже, при винесенні рішення судом першої інстанції правомірно було стягнуто судовий збір з відповідача в порядку ст. 129 ГПК України, пропорційно задоволеним вимогам.

За наведеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 28.04.2021 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.21 у справі №918/151/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 28.04.21 у справі №918/151/21 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу №918/151/21 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "10" серпня 2021 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Коломис В.В.