ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року Справа № 915/526/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України, пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135 ()

в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ, Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54020 ()

про стягнення коштів в сумі 6 530 854, 03 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Травянко Л.В., довіреність №1316 від 28.12.2020 року;

від відповідача: Гурова А.А., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ заборгованість у сумі 6 530 854, 03 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 26.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 27.05.2021 року.

В судовому засіданні 27.05.2021 року судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою оголошено перерву в підготовчому засіданні до 24.06.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.06.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання по справі на 22.07.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 22.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 915/526/21. Розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 05.08.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.08.2021 року закрито провадження у справі № 915/526/21 в частині стягнення грошових коштів в сумі 1 055 000 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

В судовому засіданні 05.08.2021 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору про встановлення сервітуту № А6-А від 10.07.2013 року, зокрема, щодо оплати за користування сервітутом, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості у розмірі 5 637 077, 62 грн. та нараховано відповідачу пеню в сумі 536 240, 35 грн., інфляційні втрати в сумі 288 720, 83 грн. та 3 % річних в сумі 68 172, 02 грн. відповідно до умов договору та вимог законодавства. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 625 ЦК України та умовами договору.

2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 8811/21 від 10.06.2021 року) просить суд у задоволенні позовної заяви в частині стягнення з ТзОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» суми основного боргу у розмірі 4 657 585,86 грн., суми пені у розмірі 452 085, 37 грн., суми трьох процентів у розмірі 57 149,55 грн., суми втрат від інфляції у розмірі 238 807, 01 грн. відмовити.

В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне:

- для проведення оплати за договором сервітуту обов`язковим є підтвердження сторонами користування причалом та причальною інфраструктурою протягом місяця шляхом щоммісячного складання актів наданих послуг (виконаних робіт) та щомісячного надання Адміністрацією/отримання Користувачем відповідного рахунку, що складається на підставі акту, який у свою чергу є підставою для проведення у поточному місяці за попередній місяць оплати за договором. Адміністрація у період з січня 2019 по листопад 2020 в односторонньому порядку ухилялася від виконання договору сервітуту та припинила щомісяця складати, підписувати та надавати ТзОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАСВ» Акти наданих послуг та відповідні рахунки за договором, що за умовами договору, як зазначає сам позивач у своїй позовній заяві, є підставою для подальших проведень оплати відповідачем. Лише 16.11.2020 відповідач отримав акти наданих послуг та рахунки;

- відповідач зазначає, що бажаючи належним чином виконувати договір та отримати підставу для проведення оплати неодноразово звертався до позивача з проханням: мирним шляхом вирішити питання, надати відповідні підписані з його боку рахунки та Акти наданих послуг (виконаних робіт); зареєструвати відповідні податкові накладні;

- відповідач вказує, що ТзОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» вимушені були знов звертатися за захистом своїх порушених прав та інтересів до Антимонопольного комітету України із відповідною заявою № 11-03/2020 від 11.03.2020 про припинення дій, які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Антимонопольний Комітет України рекомендував Адміністрації утриматися від дій, які полягають у перешкоджанні суб`єктам господарювання здійснювати на законних підставах, у тому числі відповідно до чинних договорів сервітуту, навантажувально-розвантажувальні роботи через причал з використанням причальної інфраструктури, що можуть призвести до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

- на виконання рекомендацій АМКУ позивач направив відповідачу листом від 13.10.2020, який відповідач отримав 19.10.2020, акти та рахунки;

- 16.11.2020 відповідачем отримано відкориговані акти та рахунки;

- сторони не погоджували інший порядок надання рахунків та актів наданих послуг (виконаних робіт), ніж щомісяця у поточному місяці за попередній;

- відповідач вказує, що лише чотири, з заявлених до стягнення позивачем рахунків та відповідних актів наданих послуг (виконаних робіт) за період з вересня по грудень 2020 року на загальну суму 979 491,76грн. з врахуванням ПДВ були у встановленому договором порядку складені, підписані та надані Адміністрацією користувачу, за якими дійсно відповідачем допущено прострочення та наступило право вимоги у позивача по стягненню заборгованості та відповідних штрафних санкцій;

- строк виконання оплати отриманих 16.11.2020 рахунків та актів наданих послуг (виконаних робіт) від 27.10.2020 за двадцять попередніх місяців на суму 4 786 871,02 грн. з врахуванням ПДВ не настав через відсутність встановленого сторонами строку по оплаті рахунків та актів;

- відповідач зазначає, що за рахунками та відповідними Актами наданих послуг (виконаних робіт) від 27.10.2020 за період з січня 2019 року по серпень 2020 року на загальну суму 4 657 585, 86 грн. з врахуванням ПДВ, право вимоги у позивача не виникло, а відповідач є невинуватим у виникненні заборгованості, отже пеня у розмірі 452 085, 37 грн., три проценти річних у сумі 57 149,55 грн. та інфляційні втрати у розмірі 238 807, 01 грн. нараховані та заявлені до стягнення позивачем безпідставно;

- відповідач вказує, що за рахунками та відповідними Актами наданих послуг (виконаних робіт) від 30.09.2020, від 31.10.2020, від 30.11.2020, від 31.12.2020 нарахування пені на загальну суму 84 154, 90 грн., трьох відсотка річних і на загальну суму 11 022, 53 грн. та інфляції на загальну суму 49 913, 80 грн. здійснено позивачем правомірно. Однак, вимогу про оплату нарахованої пені відповідач від позивача не отримував. Претензійний порядок стягнення пені, передбачений умовами договору, позивачем не дотримано.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 11, 251, 253, 509, 526, 530, 549, 551, 610-616, 625 ЦК України, ст. 218-221, 233, 232 ГК України та умовами договору.

У відповіді на відзив (вх. № 9572/21 від 22.06.2021) позивач зазначає наступне:

- метою договору № А6-А про встановлення сервітуту є можливість здійснення (користувачем) відповідачем навантажувально - розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури;

- протягом строку дії Договору № А6-А від 10.07.2013 про встановлення сервітуту, у тому числі протягом періоду з 15 січня 2019 року до 31 грудня 2020 року ТзОВ «НІКМОРСНРВІС ШКОЛАЄВ» належним чином користувався причалом № 9 та причальною інфраструктурою у відповідності з визначеною метою сервітуту та з повним дотриманням умов договору, про що відповідач і не заперечує;

- посилання відповідача на приписи ч. 4 ст. 612 ЦК України та ч. 3 ст. 220 ГК України є безпідставними та такими, що вводять суд в оману, оскільки позивачем було виконано умови Договору № А6-А від 10.07.2013, а саме Філією було складено та надані відповідачу Акти наданих послуг (виконаних робіт) та рахунки, які перераховані у позовній заяві;

- позивач зазначає, що Акти наданих послуг (виконаних робіт) були підписані та повернуті відповідачем без зауваження;

- позивач вказує, що після звернення до господарською суду з позовною заявою, відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості по рахункам № 19540043, 31980043 в розмірі 94 872, 94 грн. та 5 127, 06 грн. відповідно, що підтверджується відповідною випискою по особовому рахунку, що є підставою вважати про визнання відповідачем позовних вимог;

- позивач вважає, що наведені відповідачем підстави для зменшення розміну пені є безпідставними та не обґрунтованими. Предметом позову є стягнення основної заборгованості за невиконання умов Договору та штрафних санкції (пеня, 3% річних та інфляція), які передбачені умовами Договору та положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 10880/21 від 15.07.2021) позивачем викладено аналогічні заперечення, що зазначені й у відзиві на позовну заяву.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

10.07.2013 року між ДП Адміністрація морських портів України та ТзОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» укладено договір № А6-А про встановлення сервітуту (том 1, арк. 48-53).

Додатком № 1 до договору погоджено План-схему причалу № 9 та причальної інфраструктури (том 1, арк. 54).

До договору між сторонами було укладено додаткові угоди № 1 від 08.08.2013 року (том 1, арк. 55-57), № 2 від 21.08.2015 року (том 1, арк. 58-59).

Відповідно до п. 14.1 договору сервітуту цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє протягом 6 (шести) місяців з моменту набуття чинності. У випадку якщо Користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії договору не повідомить Володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим ще на 6 (шість) місяців на тих самих умовах.

Відповідно до п. 14.2 договору сторони домовились, що умови цього договору розповсюджуються на відносини між ними, які виникли з 13.06.2013 року.

Договір та додаткові угоди підписані та скріплені печатками сторін.

Доказів визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Доказів припинення договору в порядку п. 14.1, п. 14.4 - п. 14.6 договору суду не подано.

Умовами договору сервітуту сторони договору передбачили наступне.

Відповідно до п. 1 договору сервітуту ТзОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» користується причалом №9 (інв. № 1031036) та причальною інфраструктурою: залізничними коліями № 33, № 36 (інв, №№ 1031079, 1031080), підкрановими коліями (інв. № 1031065) надалі за текстом даного Договору - причали та причальна інфраструктура та/або об`єкт сервітуту.

Відповідно до п. 2 договору сервітуту Миколаївська філія ДП «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) має на окремому балансі причал №9 (інв. № 1031036) та причальну інфраструктуру: залізничні колії № 33, № 36 (інв, №№ 1031079, 1031080), підкранові колії (інв. № 1031065).

Місце розташування: територія Миколаївського морського порту.

Сторони уклали даний договір про встановлення права сервітуту на наступних умовах:

Відповідно до п. 1.1 договору сервітут встановлюється щодо користування причалами та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Відповідно до п. 1.2 договору до положень даного договору застосовуються норми чинного законодавства України, що регулюють такі відносини.

Відповідно до п. 2.1 договору сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально - розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

Відповідно до п. 3.1 договору видом права сервітуту є право користування майном (причалами та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу № 9 та причальної інфраструктури (додаток № 1, який є невід`ємною частиною цього договору), наступною довжиною:

- причал № 9 (інв. № 1031036) 209,0 м.п., технологічна ширина 14,50 м.п.;

- залізнична колія № 33 (ін. № 1031079) 202,5 м.п.;

- залізнична колія № 36 (ін. № 1031080) 202,5 м.п.;

- підкранові колії (інв. № 1031065) 202,5 м.п. у дві нитки.

Відповідно до п. 3.2 договору сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалами та причальною інфраструктурою, визначених вище у пункті 3.1 даного договору.

Відповідно до п. 4.2 договору сервітут є строковим та оплатним.

Відповідно до п. 5.1 договору сервітуту (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.08.2015, яка набрала чинності 01.09.2015) плата за сервітут за місяць складає:

- причал № 9 (інв. № 1031036) 199 571, 49 грн. без ПДВ;

- залізничні колії № 33, 36 (ін. № 1031079, № 1031080) 2 633, 14 грн. без ПДВ;

- підкранові колії (інв. № 1031065) 1 856, 15 грн. без ПДВ.

ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.2 договору сервітуту (в редакції додаткової угоди № 2) плата за сервітут за період, який становить менше місяця, визначається як місячна плата за сервітут (п. 5.1 даного договору) поділена на кількість днів місяця, в якому був укладений (розріваний) договір та помножена на кількість днів дії договору в такому місяці.

Відповідно до п. 5.3 договору оплата в розмірі, визначеному п. 5.1, п. 5.2 даного договору, здійснюється користувачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг підписаного обома сторонами згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 6.1 Договору користувач має право користуватись причалом та причальною інфраструктурою у відповідності з метою сервітуту та умовами цього договору.

Відповідно до п. 7.1.4 договору користувач зобов`язаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, повертати володільцю підписані акти наданих послуг.

Відповідно до п. 7.1.5 договору користувач зобов`язаний щомісячно до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно виставленого рахунку володільця, вносити плату за користування сервітутом за попередній місяць.

Відповідно до п. 8.3 договору володілець приймає на себе обов`язок щомісячно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, надавати користувачу рахунок на сплату за користування сервітутом, який оформляється на підставі акту наданих послуг.

Відповідно до п. 11.1 договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно діючого законодавства України.

Відповідно до п. 11.7 договору у разі несвоєчасної оплати за користування сервітутом за умовами даного договору, з користувача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно-позовному порядку.

Судом встановлено наступні обставини.

В 2019-2020 роках відповідач на підставі договору про встановлення сервітуту № А6-А від 10.07.2013 року користувався об`єктом сервітуту (причалом та причальною інфраструктурою), у зв`язку з чим щомісячно звертався до позивача з листами № 378 від 19.03.2019, № 489 від 17.04.2019, № 574 від 13.05.2019, № 678 від 11.06.2019, № 832 від 15.07.2019, № 972 від 13.08.2019, № 1115 від 16.09.2019, № 1230 від 10.10.2019, № 1359 від 12.11.2019, № 1526 від 19.12.2019, № 102 від 20.01.2020, № 239 від 14.02.2020, № 371 від 10.03.2020, № 752 від 22.05.2020, № 852 від 11.06.2020, № 993 від 13.07.2020, № 1186 від 26.08.2020, № 1267 від 11.09.2020, в яких відповідач просив підписати акти наданих послуг (виконаних робіт) та повернути відповідачу по одному примірнику кожного акту із відповідними рахунками на оплату. Крім того, просив зареєструвати податкові накладні. До листів відповідачем додавались акти наданих послуг (виконаних робіт) (період з січня 2019 по серпень 2020 року включно). Крім того, в листах відповідач зазначав, що оплата буде проводитись після підписання та надання позивачем актів та рахунків на оплату (том 2, арк. 25-149).

22.09.2020 року відповідачем направлено на адресу позивача лист вих. № 1308, в якому відповідач просив підписати акти наданих послуг за період користування майном з січня 2019 по серпень 2020 включно, а також у встановленому законом порядку зареєструвати належні податкові накладні. Крім того, відповідач просив погодити ТзОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» розстрочку погашення грошових зобов`язань по договору сервітуту за період з 15.01.2019 по 30.09.2020 (20, 5 місяців) у розмірі 5 019 895, 27 грн. рівними частинами протягом 12 місяців згідно графіку, який додано до листа (том 2, арк. 150-153).

23.09.2020 року відповідачем направлено на адресу позивача лист вих. № 1314 від 23.09.2020, в якому відповідач просив розібратись у ситуації щодо договору про встановлення сервітуту № А6-А від 10.07.2013 року (том 2, арк. 154-159).

05.10.2020 року відповідачем направлено на адресу позивача лист вих. № 1353 від 05.10.2020 разом з рекомендаціями Антимонопольного комітету України № 38-р від 24.09.2020 року, в яких Антимонопольний комітет України у межах повноважень, визначених ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», за результатами розгляду заяв суб`єктів господарювання, які здійснюють навантажувально-розвантажувальні роботи через причал з використанням причальної інфраструктури на підставі договорів сервітуту (в тому числі відповідач ТзОВ «Нікморсервіс-Ніколаєв»), надав рекомендації утриматись від дій, які полягають у перешкоджанні суб`єктам господарювання здійснювати на законних підставах, у тому числі відповідно до чинних договорів сервітуту, навантажувально-розвантажувальні роботи через причал з використанням причальної інфраструктури, що можуть призвести до ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. При цьому, в Рекомендаціях АМКУ зазначено, що ДП «АМПУ» припинило виконувати обов`язок щодо розрахунку вартості сервітуту та виставлення заявникам відповідних рахунків та актів (п. 110 рекомендацій).

У вищевказаному листі вих. № 1353 від 05.10.2020 відповідач просив позивача: належним чином виконувати договір сервітуту, підписати акти наданих послуг (виконаних робіт) за період користування майном з січня 2019 по вересень 2020 включно із відповідними рахунками для оплати, у встановленому законом порядку зареєструвати належні податкові накладні, розстрочити погашення грошових зобов`язань (том 2, арк. 180-181, арк. 160-179).

13.10.2020 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 3262/18-03-02/Вих/18 від 13.10.2020 (у відповідь на лист відповідача № 1308 від 22.09.2020 року), яким позивач направив на адресу відповідача рахунки та акти наданих послуг (виконаних робіт) по договору від 10.07.2013 № А6-А за користування сервітутом причалу № 9 та причальною інфраструктурою за період з 15.01.2019 по 31.08.2020 на суму 4 786 871, 02 грн. (том 2, арк. 182-183). Лист отримано відповідачем 19.10.2020, що підтверджується вхідним штампом.

Всі рахунки для оплати датовані 30.09.2020.

22.10.2020 року позивачем направлено на адресу відповідача лист № 3735/1-01-01/Вих від 22.10.2020, в якому повідомлено про виставлення рахунків по договору, оформлення актів наданих послуг за договором, направлення для реєстрації в ЄРПН податкових накладних (том 2, арк. 184).

17.11.2020 року відповідач звертався до позивача з листами № 1533 та № 1535, в яких відповідач просив погодити розстрочку погашення грошових зобов`язань по договору сервітуту за період з 15.01.2019 по 31.10.2020 у розмірі 5 276 616, 90 грн. на 12 місяців, додавши до листів відповідні графіки погашення грошових зобов`язань (том 2, арк. 185-191).

Представник відповідача усно пояснив, що з метою правильного відображення даних в податкових накладних, позивачем на підставі усної домовленості з відповідачем в жовтні 2020 року виставив відповідачу нові рахунки та акти.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження факту виставлення відповідачу під час дії договору рахунків для проведення оплати за користування об`єктом сервітуту разом з актами наданих послуг за період користування майном з січня 2019 року по грудень 2020 року подано до матеріалів даної господарської справи рахунки та акти на загальну суму 5 766 362, 78 грн., які направлялись на електронну пошту відповідача (том 1, арк. 62-133), а саме:

- рахунок № 09440043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 09440043 від 27.10.2020 на суму 134 285, 16 грн. (період користування майном січень 2019 року частково - 15.01.2019 по 31.01.2019);

- рахунок № 19540043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 19540043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном лютий 2019);

- рахунок № 31980043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 31980043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном березень 2019);

- рахунок № 47310043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 47310043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном квітень 2019);

- рахунок № 57930043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 57930043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном травень 2019);

- рахунок № 65370043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 65370043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном червень 2019);

- рахунок № 74160043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 74160043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном липень 2019);

- рахунок № 88050043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 88050043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном серпень 2019);

- рахунок № 97730043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 97730043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном вересень 2019);

- рахунок № 108530043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 108530043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном жовтень 2019);

- рахунок № 120130043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 120130043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном листопад 2019);

- рахунок № 132010043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 132010043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном грудень 2019);

- рахунок № 06000043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 06000043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном січень 2020);

- рахунок № 16860043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 16860043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном лютий 2020);

- рахунок № 28390043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 28390043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном березень 2020);

- рахунок № 36300043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 36300043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном квітень 2020);

- рахунок № 46450043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 46450043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном травень 2020);

- рахунок № 53220043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 53220043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном червень 2020);

- рахунок № 61910043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 61910043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном липень 2020);

- рахунок № 73840043 від 27.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 73840043 від 27.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном серпень 2020);

- рахунок № 82760043 від 30.09.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 82760043 від 30.09.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном вересень 2020);

- рахунок № 98350043 від 31.10.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 98350043 від 31.10.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном жовтень 2020);

- рахунок № 106750043 від 30.11.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 106750043 від 30.11.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном листопад 2020);

- рахунок № 117510043 від 31.12.2020 та акт наданих послуг (виконаних робіт) № 117510043 від 31.12.2020 на суму 244 872, 94 грн. (період користування майном грудень 2020).

Направлення вищевказаних рахунків та актів підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, реєстром кореспонденції та журналом реєстрації рахунків (том 1, арк. 134-142).

Отже, за період користування об`єктом сервітуту з січня 2019 по серпень 2020 рахунки та акти виставлено позивачем з порушенням умов п. 5.4, п. 8.3 договору (всі рахунки та акти датовано 27.10.2020). Починаючи з вересня 2020 року рахунки та акти виставлялись вчасно.

Судом встановлено, що до відкриття провадження у справі відповідачем частково проведено оплату на загальну суму 129 285, 16 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку, а саме:

- 12.02.2021 року проведено оплату в сумі 19 285, 16 грн. із зазначенням призначення платежу «за послуги по дог № А6-А від 10.07.13 рахунок № 09440043 від 27.10.2020» (період користування майном січень 2019);

- 15.02.2021 року проведено оплату в сумі 110 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу «за послуги по дог № А6-А від 10.07.13 рахунок № 09440043 від 27.10.2020» (період користування майном січень 2019).

Отже, до звернення позивача до суду із даним позовом відповідачем проведено оплату лише частково за січень 2019 року. За решту періоду з лютого 2019 по грудень 2020 (23 місяці) оплата не проводилась.

В подальшому після відкриття провадження у справі відповідачем проведено часткову оплату на загальну суму 1 055 000, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (том 2, арк. 210-213, том 3, арк. 8-9, 34, 48-50) та банківськими виписками (том 3, арк. 14-24), а саме:

- платіжне доручення № 850 від 11.06.2021 року на суму 5 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у січні 2019 по рах № 09440043 по договору № А6-А від 10.07.13»;

- платіжне доручення № 851 від 11.06.2021 року на суму 150 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у лютому 2019 по рах № 19540043 по договору № А6-А від 10.07.13»;

- платіжне доручення № 898 від 16.06.2021 року на суму 94 872, 94 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у лютому 2019 по рах № 19540043 по договору № А6-А від 10.07.13»;

- платіжне доручення № 899 від 16.06.2021 року на суму 5 127, 06 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у березні 2019 по рах № 31980043 по договору № А6-А від 10.07.13»;

- платіжне доручення № 989 від 29.06.2021 року на суму 50 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у березні 2019 по рах № 31980043 по договору № А6-А від 10.07.13»;

- платіжне доручення № 1018 від 30.06.2021 року на суму 50 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у березні 2019 по рах № 31980043 по договору № А6-А від 10.07.13»;

- платіжне доручення № 1154 від 16.07.2021 року на суму 100 000, 00 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у березні 2019 по рах № 31980043 по договору № А6-А від 10.07.13».

- платіжне доручення № 1294 від 03.08.2021 року на суму 184 618, 82 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у березні-квітні 2019 по рах № № 47310043 та № 31980043 по договору № А6-А від 10.07.13»;

- платіжне доручення № 1295 від 03.08.2021 року на суму 244 872, 94 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у травні 2019 по рах № 57930043 по договору № А6-А від 10.07.13».

- платіжне доручення № 1296 від 03.08.2021 року на суму 170 508, 24 грн. із зазначенням призначення платежу «за користування сервітутом прич№9 та причальною інфраструктурою порту у червні 2019 по рах № 65370043 по договору № А6-А від 10.07.13».

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за користування сервітутом по договору № А6-А від 10.07.2013 за період з січня 2019 (частково) по грудень 2020 включно становить 4 582 077, 62 грн. (5 766 362, 78 грн. - 129 285, 16 грн. - 1 055 000, 00 грн.).

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати за користування сервітутом за період з січня 2019 року по грудень 2020 року і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

ІV. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

4.1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

За своїм змістом сервітут є правом на чужу річ і його сутність полягає у обмеженому користуванні чужою річчю у межах та спосіб, встановлених законами чи договором між сервітуарієм та власником речі або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 402 ЦК України визначено, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку.

Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 5 чт. 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ст. 221 ГК України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором.

Прострочення кредитора дає боржникові право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Після закінчення прострочення кредитора боржник відповідає за виконання на загальних підставах.

У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

За змістом частини другої статті 613 Цивільного кодексу України прострочка кредитора є відкладальною умовою для виконання зобов`язань боржником. Проте ця норма не є імперативною. Вона передбачає лише можливість відстрочення виконання зобов`язання боржником на час прострочення кредитора. Ця можливість може бути реалізована обома сторонами договору за їх взаємною згодою шляхом внесення відповідних змін до договору, а також кредитором шляхом погодження боржнику відстрочення виконання зобов`язання (наприклад у діловій переписці) та прийняття виконання боржником зобов`язання з таким відстроченням без зауважень та заперечень щодо строку його виконання. Але в будь-якому випадку реалізація цієї можливості залежить від волевиявлення самого боржника, який на свій розсуд може погодитися на виконання зобов`язання з відстроченням, або ж відповідно до статті 615 Цивільного кодексу України може відмовитися від виконання зобов`язання в односторонньому порядку, у разі, якщо право на односторонню відмову передбачене договором або законом, або може реалізувати передбачене законом право на розірвання договору в судовому порядку, зокрема і з підстав істотного порушення кредитором умов договору (постанова Верховного Суду від 18.03.2021 року по справі № 910/3104/20).

За правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною обставиною у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку щодо оплати (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 № 915/641/19).

Відповідно до п. 5.3 договору оплата в розмірі, визначеному п. 5.1, п. 5.2 даного договору, здійснюється користувачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок володільця на підставі акту наданих послуг підписаного обома сторонами згідно виставленого рахунку щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Враховуючи зміст пункту 5.3 договору, суд зазначає, що термін виконання грошового зобов`язання у договорі визначений конкретним числом (щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим), та підлягає виконанню не залежно від вчинення позивачем (володільцем) дій, а саме виставлення рахунку та підписання акту наданих послуг.

Хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється «на підставі акту наданих послуг підписаного обома сторонами згідно виставленого рахунку», однак за змістом п. 5.3 договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який узгоджено сторонами в договорі «щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим», а не з дня отримання акту та рахунку (чи після спливу певного строк з дня отримання акту та рахунку).

Крім того, суд зазначає, що пунктом 5.1 договору сторони погодили плату за сервітут за місяць у фіксованому розмірі в сумі 244 872, 94 грн. (199 571, 49 грн.+ 2 633, 14 грн.+ 1 856, 15 грн.) * 20 % ПДВ.

Суд дійшов наступного висновку: 1) предметом договору є користування об`єктом сервітуту, яке за спірний період не припинялось; 2) розмір плати визначений сторонами у договорі у фіксованому розмірі щомісячно; 3) строк оплати визначений конкретним терміном щомісячно до 20 числа, наступного за звітним; 4) доказів внесення змін до договору в частині порядку здійснення розрахунку та розміру плати за сервітут суду не подано; 5) доказів того, що боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором, у зв`язку з ненаданням рахунків та актів, матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк виконання зобов`язання з оплати за сервітут за період з січня 2019 по грудень 2020 року настав.

Таким чином, посилання відповідача на відсутність права вимоги за рахунками та відповідними Актами наданих послуг (виконаних робіт) від 27.10.2020 за період з січня 2019 року по серпень 2020 року на загальну суму 4 657 585, 86 грн. є безпідставним.

Таким чином, як встановлено судом вище за період користування майном з січня 2019 року (частково) по грудень 2020 року (включно) позивачем надано відповідачу послуги з користування об`єктом сервітуту (причалу № 9 та причальною інфраструктурою порту) на загальну суму 5 766 362, 78 грн., що підтверджується рахунками та актами наданих (виконаних робіт).

Відповідачем частково проведено оплату за отриманий товар:

- до відкриття провадження у справі на суму 129 285, 16 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи та перевіреними судом банківськими виписками по рахунку;

- після відкриття провадження у справі на суму 1 055 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи та перевіреними судом платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем становить 4 582 077, 62 грн. (5 766 362, 78 грн. - 129 285, 16 грн. 1 055 000, 00 грн.).

Суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, як і не спростовано факту наявності заборгованості, строк оплати якої настав в силу умов п. 5.3 договору. Отже, позовна вимога в частині стягнення 4 582 077, 62 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

4.2. Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Позивачем нараховано відповідачу 68 172, 02 грн. - 3 % річних від суми заборгованості по кожному рахунку окремо, а саме:

- по рахункам від 27.10.2020 року та рахунку від 31.10.2020 року розрахунок 3 % річних здійснено за період з 21.11.2020 року по 16.04.2021 року з урахуванням здійснених відповідачем оплат;

- по рахунку від 30.09.2020 року розрахунок 3 % річних здійснено за період з 21.10.2020 року по 16.04.2021 року;

- по рахунку від 31.10.2020 року розрахунок 3 % річних здійснено за період з 21.11.2020 року по 16.04.2021 року;

- по рахунку від 30.11.2020 року розрахунок 3 % річних здійснено за період з 21.12.2020 року по 16.04.2021 року;

- по рахунку від 31.12.2020 року розрахунок 3 % річних здійснено за період з 01.01.2021 року по 16.04.2021 року.

Перевіривши розрахунок 3 % річним, судом встановлено, розрахунок суми 3 % річних у сумі 68 172, 02 грн. є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи (том 1, арк. 60).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 68 172, 02 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Позивачем також нараховано відповідачу 288 720, 83 грн. індексу інфляції за прострочення виконання грошових зобов`язань, за періоди:

- по рахункам від 27.10.2020 року та рахунку від 31.10.2020 року за період з грудня 2020 року по березень 2021 року;

- по рахунку від 30.09.2020 року за період з листопада 2020 року по березень 2021 року;

- по рахунку від 30.11.2020 року за період з грудня 2020 року по березень 2021 року;

- по рахунку від 31.12.2020 року за період з січня 2021 року по березень 2021 року.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки та при нарахуванні індексу інфляції по рахунку № 9440043 від 27.10.2020 не враховано здійснені відповідачем оплати, що мало наслідком неправильне нарахування інфляційних втрат.

Крім того, судом встановлено, що в рахунку позивача відображено граничний період нарахування інфляційних витрат по квітень 2021 року, проте, фактично розрахунок здійснено по березень 2021 року.

Судом перераховано розмір інфляційних втрат (здійснений судом розрахунок наявний в матеріалах справи) (том 3, арк. 51) та встановлено, що розмір інфляційних втрат за періоди, вказані позивачем, становить 285 917, 58 грн., який є обґрунтованим, підставним та підлягає задоволенню. В решті інфляційних втрат в розмірі 2 803, 25 грн. слід відмовити у зв`язку з безпідставністю.

4.3. Щодо вимоги про стягнення пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Відповідно до п. 11.7 договору у разі несвоєчасної оплати за користування сервітутом за умовами даного договору, з користувача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожний день прострочення до повної сплати заборгованості. Пеня стягується в претензійно-позовному порядку.

Позивачем нараховано відповідачу 536 240, 35 грн. - пені.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що нарахування пені здійснено по кожному рахунку окремо за періоди:

- по рахункам від 27.10.2020 року та по рахунку від 31.10.2020 року за період з 21.11.2020 року по 16.04.2021 року;

- по рахунку від 30.09.2020 року за період з 21.10.2020 року по 16.04.2021 року;

- по рахунку від 30.11.2020 року за період з 21.12.2020 року по 16.04.2021 року;

- по рахунку від 31.12.2020 року за період з 01.01.2021 року по 16.04.2021 року.

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлено, що при нарахуванні пені позивачем допущено помилки, а саме позивачем пеню за кожний період нараховано в подвійному розмірі.

Так, наприклад: по рахунку від 27.10.2020 року на суму 134 285, 16 грн. за період з 21.11.2020 по 31.12.2020 пеню нараховано в розмірі 3 610, 29 грн.

Проте, за період з 21.11.2020 по 31.12.2020 (41 день) виходячи з суми заборгованості в розмірі 134 285, 16 грн. пеня становить 1 805, 14 грн. (134 285, 16 * 2 *6 * 41)/(366* 100).

Тобто, фактично позивачем нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а потім ще помножено на 2.

Судом здійснено перерахунок розміру пені, виходячи з зазначених самим позивачем періодів та суми заборгованості. Судом встановлено, що пеня становить 277 952, 43 грн. Детальний розрахунок здійснений судом наявний в матеріалах справи (том 3, арк. 52-59)

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ГПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Отже, вимога про стягнення пені в розмірі 277 952, 43 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті пені в розмірі 258 287, 92 грн. слід відмовити.

Судом також встановлено, що в позовній заяві (в мотивувальній та прохальній частині) позивач зазначив, що ціна позову становить 6 530 854, 03 грн., а саме:

- 5 637 077, 62 грн. основного боргу;

- 68 172, 02 грн. три процента річних;

- 288 720, 83 грн. інфляції

- 536 240, 35 грн. пені.

Судом встановлено, що 5 637 077, 62 грн. + 68 172, 02 грн. + 288 720, 83 грн. + 536 240, 35 грн. = 6 530 210, 82 грн., тобто позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку загальної суми позовних вимог (помилково вказано на 643, 21 грн. більше).

Отже, в частині позову в сумі 643, 21 грн. судом відмовлено, у зв`язку з безпідставністю.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 78 211, 79 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 15 825 грн. на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» може бути повернуто судом за клопотанням позивача, у зв`язку з закриттям провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 1 055 000 грн. основного боргу.

Судовий збір в розмірі 3 926, 02 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ, Громадянський узвіз, 1/1, м. Миколаїв, 54020 () на користь позивача Державного підприємства Адміністрація морських портів України, пр-т Перемоги, 14, м. Київ, 01135 () в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту), вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020 ():

- 4 582 077, 62 грн. (чотири мільйони п`ятсот вісімдесят дві тисячі сімдесят сім грн. 62 коп.) - основного боргу;

- 68 172, 02 грн. (шістдесят вісім тисяч сто сімдесят дві грн. 02 коп.) 3 % річних;

- 285 917, 58 грн. (двісті вісімдесят п`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять грн. 58 коп.) інфляційних втрат;

- 277 952, 43 грн. (двісті сімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві грн. 43 коп.) пені;

- 78 211, 79 грн. (сімдесят вісім тисяч двісті одинадцять грн. 79 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішення законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 06.08.2021 року.

Суддя Е.М. Олейняш