РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2021Справа № 910/8259/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/8259/21

За позовом Акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Альтернатива»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 3668767,12 грн

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Банк Інвестицій та Заощаджень» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Альтернатива» (далі - відповідач) про стягнення 3668767,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором про надання банківської гарантії і не здійснено повної оплати гарантійної суми, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 3500000,00 грн, пеню у розмірі 69808,22 грн, інфляційні втрати у розмірі 84000,00 грн та 3% річних в розмірі 14958,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/8259/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

В судовому засіданні 17.06.2021 суд, у відповідності до ч. 4, 5 ст. 233 ГПК України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про залучення Акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відкладення підготовчого засідання на 20.07.2021.

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Враховуючи предмет та підстави позову, а також те, що заявлені вимоги стосуються відшкодування сплаченої банківської гарантії на користь Акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», суд дійшов висновку що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», що є бенефіціаром, а тому наявні правові підстави для залучення до участі у справі вищевказаної особи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

В судовому засіданні 20.07.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 27.07.2021.

В судове засідання 27.07.2021 позивач та третя особа явку своїх повноважних представників не забезпечили, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

В свою чергу, відповідач взагалі в судові засідання не з`являвся, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Так, відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру. Невід`ємною архівною складовою частиною Єдиного державного реєстру є Реєстр документів дозвільного характеру, Єдиний реєстр громадських формувань, Реєстр громадських об`єднань та Єдиний реєстр підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі та ухвали про повідомлення про дату, час і місце судових засідань направлялися судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 29.

Втім ухвали суду були повернуті органом поштового зв`язку без вручення відповідачу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав судову кореспонденцію за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу.

Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до ч. 2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

За змістом частини 1, 2 статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами про відкриття провадження та про повідомлення про дату, час та місце розгляду справи у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що позивач, відповідач та третя особа були належним чином повідомлені про розгляд даної справи і не повідомили суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за їх відсутності.

Разом з цим суд зазначає, що у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 16-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду ані відзив на позов, ані клопотання про продовження строку на його подання, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статі 222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового розгляду 27.07.2021 за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

В нарадчій кімнаті 27.07.2021 судом підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.07.2020 між Акціонерним товариством «Банк Інвестицій та Заощаджень» (далі - гарант, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грін Альтернатива» (далі - принципал) укладено договір про надання банківської гарантії №1101 (далі - договір) умовами пункту 1.1 якого визначено, що гарант надає за заявою принципала банківську гарантію виконання зобов`язань (далі - гарантія), а саме договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 11.02.2020, що укладений між принципалом та Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (нова назва Акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго») (далі - бенефіціар) шляхом подання принципалом бенефіціару заяви про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії №1516-01024.

При цьому, гарантія надається гаранту у вигляді банківської гарантії №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020 на суму 5000000,00 грн, яка є невід`ємною частиною цього договору та зі строком дії включно 08.07.2021.

Умовами пункту 2.2 договору визначено, що належне виконання принципалом зобов`язань по цьому договору забезпечується: неустойкою, передбаченою цим договором; заставою грошових коштів (грошового покриття та/або депозиту), що розміщені в Акціонерному товаристві «Банк Інвестицій та Заощаджень» на рахунку № НОМЕР_1 з коефіцієнтом покриття заборгованості заставою не менше ніж 30% від суми гарантії.

Гарант має право вимагати від принципала відшкодування всіх витрат (включаючи, але не обмежуючись наступними): сум, фактично сплачених гарантом бенефіціару в порядку та у випадках, передбачених гарантією; реальних збитків; судових витрат, понесених гарантом за гарантією. Також, у гаранта є право договірного списання коштів з рахунку принципала у випадках, передбачених пунктом 5.3 договору (пункти 3.1.1 та 3.1.5 договору).

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що з підписанням цього договору принципал зобов`язується протягом 2 банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від гаранта відповідної вимоги, відшкодувати гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступним): суми, фактично сплачені гарантом бенефіціару в порядку та у випадку, передбачених гарантією; реальні збитки; судові витрати понесені гарантом за гарантією.

У разі сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара або на виконання рішення суду (включаючи судові витрати та інші витрати гаранта, визначені у пункті 3.4.1 цього договору), а також у разі виникнення будь-якої іншої заборгованості принципала перед гарантом за цим договором, гарант має право у порядку добровільного списання меморіальними ордерами списувати грошові кошти з будь-яких поточних рахунків принципала, відкритих у гаранта, у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості принципала на день списання (пункт 5.3 договору).

Пунктом 6.1 договору сторони установили, що він набуває чинності з моменту підписання обома сторонами та діє до дати проведення повного взаєморозрахунку між сторонами за умови відсутності будь-яких вимог до гаранта з боку бенефіціара після закінчення строку дії гарантії.

Означений правочин підписаний уповноваженими представниками його сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

На виконання умов договору, позивачем (гарант за договором) видано банківську гарантію №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020 (далі - гарантія), за якою гарант у разі порушення зобов`язань принципала сплачує бенефіціару кошти в межах суми гарантії, відповідно до умов гарантії та за першою вимогою без подання ним будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов (гарантія є безумовною).

У пункті 6 виданої банківської гарантії зазначено строк дії гарантії, а саме це період часу, який починається з дати її підписання гарантом та закінчується о 17:00 за київським часом 08.07.2021 або закінчується до вказаного вище терміну з моменту настання однієї з таких подій: повернення бенефіціаром гаранту оригіналу цієї гарантії; подання бенефіціаром гаранту письмового повідомлення про звільнення гаранта від обов`язків за гарантією; сплати суми гарантії в повному обсязі одним платежем або кількома частковими платежами.

В свою чергу пунктом 8 банківської гарантії визначено, що вимога - це лист, який в межах строку дії гарантії подається бенефіціаром гаранту у випадку порушення зобов`язань принципала, з вимогою сплатити кошти за гарантією та який повинен бути складений бенефіціаром, в тому числі, в паперовому вигляді, що скріплений підписом керівника бенефіціара, відомості про якого зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або підписом особи уповноваженої на підписання вимоги, щодо якої у гаранта наявні нотаріально засвідчені копії документів, які підтверджують повноваження зазначеної особи підписувати вимогу, і засвідчений нотаріально зразок її підпису.

Платіж за гарантією здійснюється гарантом протягом двох банківських днів після отримання вимоги, надання якої відповідає умовам цієї гарантії, шляхом переказу коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, зазначений бенефіціаром у вимозі (пункт 10.1 гарантії).

У зв`язку з несвоєчасним виконанням принципалом своїх зобов`язань та наявністю заборгованості перед Акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго», бенефіціар звернувся до гаранта з вимогою №01/7889 від 02.03.2021 про покриття заборгованості принципала за рахунок банківської гарантії №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020 в сумі 5000000,00 грн.

У зв`язку з отриманням позивачем вимоги про сплату банківської гарантії, банк 09.03.2021 звернувся до відповідача з повідомленням про отримання письмової вимоги по банківській гарантії та про сплату гаранту гарантійної суми у зазначені договором строки.

10.03.2021 позивач виконав вимогу бенефіціара та сплатив гарантійну суму на банківські реквізити Акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», що підтверджується платіжним дорученням №910769.

Цього ж дня, Акціонерне товариство «Банк Інвестицій та Заощаджень» звернулось з вимогою №03-2/02/1101/5881 до відповідача про відшкодування фактично сплаченої гарантійної суми по банківській гарантії №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020 на виконання договору про надання банківської гарантії у встановлений договором строк. В підтвердження здійснення поштового відправлення надано опис вкладення у цінний лист, накладну та фіскальний чек №792 від 11.03.2021.

18.03.2021 відповідач на отриману вимогу позивача надав відповідь №01/0321, в якій просив списати грошове покриття по банківській гарантії згідно діючого договору №1101-з від 08.07.2020 для часткового задоволення отриманої вимоги від банку та зазначив про погашення залишку найближчим часом.

18.03.2021 банк за меморіальним ордером №1626004 здійснив часткове списання у розмірі 1500000,00 грн з рахунку відповідача сплаченої суми по банківській гарантії №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020, що також підтверджується випискою по особовому рахунку у період з 10.03.2021 по 16.04.2021.

Враховуючи, що відповідач так і не здійснив в повному обсязі відшкодування сплаченої гарантійної суми на підставі банківської гарантії №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором гарантії, який підпадає під правове регулювання норм § 4 глави 49 Цивільного кодексу України та глави 22 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 Цивільного кодексу України).

З наведеного вбачається, що способи забезпечення виконання зобов`язання покликані охороняти інтереси менш захищеної сторони за договором - кредитора шляхом покладення додаткового зобов`язального обтяження на боржника та/або на третю особу. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, при гарантії.

Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України передбачено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (частина 2 статті 200 Господарського кодексу України).

Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень (частина 3 статті 200 Господарського кодексу України).

Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004.

Так, у підпункті 9 пункту 3 розділу I вищевказаного Положення визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, позивачем (гарант за договором) видано банківську гарантію №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020, згідно з умовами якої гарант безвідклично та безумовно зобов`язується виплатити бенефіціару - Акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» за першою його вимогою без подання ним будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов, протягом двох банківських днів після дня отримання вимоги гарантійну суму у розмірі 5000000,00 грн.

Отже, позивач взяв на себе безумовні та безвідкличні зобов`язання виплатити бенефіціару кошти у розмірі 5000000,00 грн на першу вимогу останнього без подання ним будь-яких інших документів.

Частинами 1, 2 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі.

Як встановлено судом, 02.03.2021 Акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до позивача з вимогою №01/7889 про сплату гарантійної суми, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної оплати за договором про врегулювання небалансів електричної енергії №1516-01024 від 11.02.2020 на загальну суму 7501694,53 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання за банківською гарантією №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020, позивач 10.03.2021 на виконання вимоги бенефіціара здійснив виплату гарантійної суми у встановленому порядку та розмірі, що підтверджується платіжним дорученням №910769.

Відповідно до частини 1 статті 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Аналогічне право передбачено умовами пункту 3.4 договору, за змістом якого принципал зобов`язується протягом 2 банківських днів з моменту сплати гарантом грошових коштів по гарантії на вимогу бенефіціара (або на виконання рішення суду), та отримання від гаранта відповідної вимоги, відшкодувати гаранту в повному обсязі всі витрати (включаючи, але не обмежуючись наступним): суми, фактично сплачені гарантом бенефіціару в порядку та у випадку, передбачених гарантією; реальні збитки; судові витрати понесені гарантом за гарантією.

Судом встановлено, що 10.03.2021 Акціонерне товариство «Банк Інвестицій та Заощаджень» звернулося до відповідача (як принципала) з регресною вимогою №03-2/02/1101/5881 про відшкодування фактично сплаченої гарантійної суми по банківській гарантії №03-2/02/1101/5881 від 08.07.2020

Проте відповідач, у добровільному порядку відшкодував лише частину суми у розмірі 1500000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1626004 від 18.03.2021, у зв`язку з чим в нього наявний обов`язок сплатити позивачу залишок сплаченої бенефіціару гарантії в сумі 3500000,00 грн.

Втім, як зазначає позивач і не спростовано під час розгляду справи, відповідач свого обов`язку в повному обсязі не здійснив.

Тоді як, відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відтак, зважаючи на те, що розмір заборгованості відповідача (як принципала) з виплати позивачу (як гаранту) фактично сплаченої останнім бенефіціару гарантійної суми у розмірі 3500000,00 грн відповідає фактичним обставинам справи, і на момент прийняття рішення доказів погашення цієї заборгованості чи доказів на її спростування відповідач суду не надав, вимога позивача про стягнення з відповідача гарантії у сумі 3500000,00 грн є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 4.2 договору сторони передбачили, що в разі порушення принципалом строків відшкодування гаранту витрат по гарантії, передбачених пунктом 3.4.1 даного договору, принципал сплачує гаранту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення відшкодування фактично сплаченої банківської гарантії, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та 4.2 договору, позивачем нараховано пеню у загальному розмірі 69808,22 грн у період з 21.03.2021 по 11.05.2021 на суму 3500000,00 грн.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано 3% річних в сумі 14958,90 грн та інфляційні втрати у розмірі 84000,00 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних за вказаний період, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 16 до останнього дня місяця включно, розрахунок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17.

Тоді як позивач, здійснюючи розрахунок інфляційних втрат у березні 2021 року (з 21.03.2021 по 31.03.2021), не врахував, що, якщо час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця, то інфляційна складова боргу цього місяця за цей же місяць не враховується, а відтак за розрахунком суду належним до стягнення розміром інфляційних втрат є 24500,00 грн, в іншій частині цих вимог належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі та свідчили про відсутність у нього обов`язку відшкодувати позивачу сплачену ним на користь бенефіціара банківську гарантію, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень» підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 129, 178, 202, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Альтернатива» про стягнення 3668767,12 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Альтернатива» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 29; ідентифікаційний код 39692943) на користь Акціонерного товариства «Банк Інвестицій та Заощаджень» (04119, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 83-Д; ідентифікаційний код 33695095) борг у розмірі 3500000 (три мільйони п`ятсот тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 69808 (шістдесят дев`ять тисяч вісімсот вісім) грн 22 коп., інфляційні втрати у розмірі 24500 (двадцять чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 14958 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 90 коп. та судовий збір у розмірі 54139 (п`ятдесят чотири тисячі сто тридцять дев`ять) грн 01 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено та підписано 04.08.2021.

Суддя Т.В. Васильченко