РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/16784/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Данилової М.В., при секретарі судового засідання Габораку О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "АТЛАНТА - АГРО" (49000, м.Дніпро, вул. Воскресенська, 36, )

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, )

про розірвання додаткової угоди

Представники сторін:

від позивача: Скирда В.Є. - адвокат,

від відповідача: Никипорець І.Ф.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29.10.2020 року до Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство "АТЛАНТА - АГРО" з позовною заявою б/н б/д до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про розірвання додаткової угоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач самостійно змінив умови Договору Додатками 1-8 до нього, не попередивши позивача та новими умовами поставив відповідача у невигідне економічне становище перед контрагентами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи № 910/16784/20 ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 25.11.2020 року.

У підготовчому засіданні 25.11.2020 року з метою повного з`ясування обставин справи та для надання часу представникам сторін подати усі наявні пояснення та заперечення по справі, оголошено перерву на 09.12.2020 року.

08 грудня 2020 року через відділ діловодства суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

09 грудня 2020 року судом продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та з метою повного з`ясування обставин справи, та для надання часу представникам сторін подати усі наявні пояснення та заперечення по справі, оголошено перерву в підготовчому засіданні на 13.01.2021 року.

11 січня 2021 року через відділ діловодства суду надійшла заява Приватного підприємства "АТЛАНТА - АГРО" про зміну предмета позову.

Розглянувши в судовому засіданні 11.01.2021 року подану позивачем заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог), виходячи зі змісту позовної заяви та вказаної заяви позивача, а також співвідношення такого змісту з раніше заявленими позовними вимогами, суд розцінює останню, як заяву про зміну предмету позову в частині першої позовної вимоги та заявлення додаткової вимоги.

З огляду на те, що зміна предмета позову та заявлення додаткової позовної вимоги є правом позивача, передбаченим ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси, зокрема, процесуальні права інших учасників спору, а саме відповідачу було надано можливість надання заперечень щодо змісту відповідної зміни позовних вимог та наведенні їх доводів при розгляді даної справи, заява позивача про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог) відповідає загальним вимогам, встановленим ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України, а також зважаючи на те, що відповідна заява Позивача подана до суду до закінчення підготовчого засідання, остання прийнята судом до розгляду, у зв`язку з чим має місце новий предмет позову, з урахуванням якого здійснюється розгляд спору.

11 січня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

У підготовчому засіданні з метою повного з`ясування обставин справи та для надання часу представникам сторін подати усі наявні пояснення та заперечення по справі, судом оголошено перерву в підготовчому засіданні на 27.01.2021 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року задоволено клопотання представника позивача про призначення судової економічної експертизи, призначено у справі № 910/16784/20 судову економічну експертизу, проведення якої доручити судовому експерту Товариства з обмеженою відповідальністю "Дослідницький інформаційно-консультаційний центр" та зупинено провадження у справі № 910/16784/20 на час проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року задоволено апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.01.2021 року, а матеріали справи повернуто до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 року призначено підготовче засідання на 16.06.2021 року.

16 червня 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2021 року.

14 липня 2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення.

В судовому засіданні 14.07.2021 року оголошено перерву на 28.07.2021 року.

В судове засідання 28.07.2021 року з`явилися представники сторін, які надали усні пояснення по справі.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

16 березня 2020 року між Приватним підприємство "АТЛАНТА - АГРО" та Акціонерним товариством "Українська залізниця" укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 (Договір перевезення) в електронній формі, шляхом приєднання позивача, що підтверджується заявою позивача №32150080/2020-001 від 16.03.2020 року та повідомленням відповідача №99-32150080/2020-001 від 16.03.2020 року.

Водночас редакція умов Договору перевезення, опублікована відповідачем на веб-сайті http://uz-cargo.com/ 25 лютого 2020 року.

За умовами договору:

- п.1.1. предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги;

- 2.3.2. обов`язком перевізника є: приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) замовника або у власних вагонах (контейнерах) перевізника, надавати власні вагони (контейнери) перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів.;

- 2.3.4. також, обов`язком перевізника є: вести облік попередньої оплати, нарахованих і сплачених сум за здійснені перевезення і надані послуги, пов`язані з перевезенням вантажу та надавати замовнику відповідні розрахункові документи в електронній формі. Паперові копії таких документів надаються за зверненням замовника за цінами встановленими в Додатку 1-1 до Договору через станцію або через один з підрозділів філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» АТ «Укрзалізниця», що вказано у такому зверненні замовника. В разі, оформлення первинних документів із зауваженнями, їх паперові копії надаються замовнику безоплатно;

- 12.1. Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення замовника умови Договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію;

- 12.2. Договір або його окремі умови щодо певних послуг припиняється: - за згодою сторін; - за ініціативи однієї з сторін. Ініціатива перевізника про припинення Договору має бути мотивованою; - з підстав визначених законодавством.

5 червня 2020 року відповідач, в рамках укладеного Договору, запровадив нову/додаткову послугу, а саме перевезення вантажів з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника http://uz-cargo.com/news.html#n200403 та розпочав приймання замовлень вантажовідправників на отримання даної послуги.

Згідно офіційної презентації послуги довгострокових вагонів, розміщеної на веб-сайті http://uz-cargo.com, відповідач наголошував, що замовники даної послуги отримають здешевлення плати за використання вагону-зерновозу перевізника (відповідача) до 50% від розрахункової (загальної ставки за користування вагонами відповідача), а довгострокові договори вигідні для всіх учасників перевезення залізницею. Позивач неодноразово зазначав, що у зазначеній перевазі запевняло керівництво відповідача під час презентацій даної послуги і саме виходячи з цієї обставини позивач погодився на укладення з відповідачем додаткової угоди. В свою чергу сторона відповідача не спростовує наведені позивачем обставини в цій частині та визнає, що під час залучення клієнтів до впровадження нової послуги запевняло в здешевлені плати за використання вагонів-зерновозів порівняно із загальною базовою ставкою за використання вагонів.

В подальшому, між сторонами укладено додаткову угоду про перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника, за умовами якої відповідач надає позивачу послуги з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах відповідача (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого сторонами строку надання послуги) (Послуги довгострокових вагонів).

02 липня 2020 року АТ «Укрзалізниця» розглянуто та погоджено замовлення ПП «Атланта-Агро» на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 02.07.2020 року №УЗ-32150080/2020-00013. Відповідно до якого, ПП «Атланта-Агро» надано рухомий склад - зерновози, в кількості 332, на період - 07.2020 - 03.2021, ставка плати за користування вагону перевізника - 682,00 грн.

03 серпня 2020 року АТ «Укрзалізниця» розглянуто та погоджено замовлення ПП «Атланта-Агро» на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 03.08.2020 року №УЗ-32150080/2020-00020. Відповідно до якого, ПП «Атланта-Агро» надано рухомий склад - зерновози, в кількості 1201, на період - 08.2020 - 07.2021, ставка плати за користування вагону Перевізника - 584,00 грн.

Надалі, послуги довгострокових вагонів були викладені відповідачем у формі Додатку 1-8 до Договору перевезення «Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» (опублікованій 21.07.2020, та який вводився в дію 21.08.2020, на веб-сайті відповідача за посиланням http://uz-cargo.com/contractcarriage.html) (Додаток 1-8).

Станом на час виникнення спірних правовідносин, відносини сторін регулювалися Договором перевезення в редакції від 19.10.2020 року.

Відповідно до п.2.1. Додатку 1-8, перевізник надає замовнику послуги з перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника (узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого сторонами строку надання послуги), надалі в цьому Додатку до Договору - послуга. Замовник здійснює оплату такої послуги відповідно до умов цього Додатку до Договору.

Згідно п.2.2. Додатку 1-8, сторони домовились, що у випадку надання такої послуги, до відповідних відносин застосовуватимуться спеціальні умови цього Додатку до Договору, які матимуть пріоритет над умовами Договору. Умови Договору, не визначені цим Додатком до Договору, застосовуватимуться в частині, що не суперечить цьому Додатку до Договору.

На момент подання замовлень позивачем на отримання даної послуги стандартна ставка плати за використання вагонузерновозу перевізника становила 1136,00 грн./доба без ПДВ. При цьому, ставка плати за використання вагону-зерновозу перевізника згідно послуги перевезення з узгодженими строками та обсягам за дванадцять місяців становила 584 грн./доба без ПДВ та 682 грн./доба без ПДВ за дев`ять місяців.

Як зазначає позивач, такі умови давали можливість позивачу, як замовнику послуги, взяти на себе зобов`язання по здійсненню замовленої кількості відправлень щомісяця, протягом року та виконувати їх, адже позивач мав цінову (конкурентну) перевагу перед тими вантажовідправниками, які не укладали з АТ «Укрзалізниця» Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом i планують разово використовувати вагони за ставкою 1136,00 грн./доба без ПДВ.

Отже, на момент укладення спірних договорів, обставини за спірними договорами були такими, які дозволяли позивачу в повній мірі та в передбачені строки виконати зобов`язання перед відповідачем.

04 вересня 2020 року на офіційному сайті АТ «Укрзалізниці» оприлюднено нову редакцію Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, яким було введено поетапне зниження базової загальної ставки за використання вагонузерновозу перевізника за наступним графіком з 05.09.2020 року - 800,00 грн. за одиницю без ПДВ, з 06.10.2020 року - 900,00 грн. за одиницю без ПДВ та з 05.11.2020 року - 1000,00 грн. за одиницю, без ПДВ.

19 жовтня 2020 року на офіційному сайті АТ «Укрзалізниці» відбулась повторна зміна базової загальної ставки за використання вагонузерновозу перевізника, а саме з 20.10.2020 року по 18.11.2020 року - 650, 00 грн./доба без ПДВ, з 19.11.2020 року по 31.12.2020 року - 800, 00 грн./доба без ПДВ.

13 листопада 2020 року рішенням правління АТ «Укрзалізниця» продовжено термін дії до 31.12.2020 року (включно) ставок плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України.

10 грудня 2020 року на сайті філії Центр транспортної логістики АТ «Укрзалізниця» http://uz-cargo.com/, було опубліковано інформацію щодо продажів із застосуванням ЕТС «ProZorro.Продажі» послуг з використання вагонів власності перевізника за методом покрокового зниження стартової ціни («Голландський аукціон») на зерновозів, вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 533,00 грн/вагон на добу (без ПДВ).

31 грудня 2020 року було вчергове опубліковано нову редакцію Договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, зокрема змінами в Договір перевезення з 01.01.2021 року затверджено зменшення ставок плати за використання власних вагонів перевізника (Спл) у вантажному та порожньому рейсах по території України та за межами України на зерновозів, вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 550 грн. (з 01.01.2021 року по 31.01.2021 року).

27 січня 2021 року відповідачем змінено базову загальну ставку за використання вагонузерновозу перевізника АТ "Укрзалізниця", вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 450 грн/вагон на добу (без ПДВ) (з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року).

26 лютого 2021 року змінено базову загальну ставку за використання вагонузерновозу перевізника АТ "Укрзалізниця", вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 350 грн/вагон на добу (без ПДВ) (з 01.03.2021 року по 31.03.2021року).

26 березня 2021 року змінено базову загальну ставку за використання вагонузерновозу перевізника АТ "Укрзалізниця", вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 250 грн/вагон на добу (без ПДВ) (з 01.04.2021 року по 30.04.2021року).

26 квітня 2021 року змінено базову загальну ставку за використання вагонузерновозу перевізника АТ "Укрзалізниця", вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 150 грн/вагон на добу (без ПДВ) (з 01.05.2021 року по 31.05.2021року).

27 травня 2021 року змінено базову загальну ставку за використання вагонузерновозу перевізника АТ "Укрзалізниця", вагон для перевезення муки умовного типу 972 - 111 грн/вагон на добу (без ПДВ) (з 01.06.2021 року по 30.06.2021року).

Разом з цим, перегляд ставки на перевезення вантажу за довгостроковими контрактами з узгодженими строками та обсягами відповідачем - не відбувся.

Як вбачається з наведених обставин справи, внаслідок дій відповідача економічно вигідна різниця між базовою загальною ставкою за використання вагону перевізника та погодженою ставкою за довгостроковими контрактами, яка була погоджена із позивачем, змінилась в бік зменшення з (+) 552 грн./доба до (-) 473 грн./доба за погодженим замовленням на 12 місяців та з (+) 454 грн./доба до (-) 432 грн./доба за погодженим замовленням на 9 місяців.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України (ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу приписів статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно зі статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Предметом спору є розірвання Додатку 1-8 «Умов надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, з метою збереження для сторін загальногосподарського інтересу укладеного між ними Договору, листом б/н від жовтня 2020 року звертався до відповідача з приводу неможливості подальшого належного виконання Договору з підстав, які перебували поза волею позивача і стали наслідком істотної зміни обставин з якої виходив при укладенні договору. Метою такого звернення було приведення положень договору до обставин, які істотно змінились та мали своїм наслідком втрату економічної доцільності його виконання для сторони позивача.

Внаслідок відсутності намірів відповідача щодо узгодження дій з метою збереження загальногосподарського інтересу, позивач звернувся із пропозицією про розірвання Додатку 1-8 до Договору перевезення, яка була залишена стороною відповідача без відповіді.

Спір у даній справі виник у зв`язку із тим, що відповідач не надає свою згоду на розірвання Додатку 1-8 до Договору перевезення у зв`язку із істотною зміною обставин, а також не має намірів знаходити компромісне рішення щодо вирішення виниклої проблеми, зокрема збереження економічної доцільності правочину для сторони позивача, шляхом укладення договору про внесення змін або мирової угоди. Сторона відповідача вважає, що оскільки умовами Додатку 1-8 до Договору перевезення не передбачено підстав розірвання цього додатку в наслідок зміни відповідачем базової загальної ставки до різниці збиткової ставки для позивача, то відповідно позивач зобов`язаний виконувати умови Додатку 1-8 до Договору перевезення попри те, що його виконання стало збитковим для позивача, а економічна доцільність Додатку 1-8 до Договору перевезення втратила для сторони позивача мету внаслідок рішень і дій відповідача, які хоч і є істотною зміною обставин з яких позивач виходив при укладенні договору.

Позивач, в свою чергу, наполягає на тому, що дії відповідача є недобросовісними, такими, що свідчать про ознаки суперечливої поведінки, порушують положення ст. 193 ГК України та є підставою, що свідчить про зміну істотних обставин з яких позивач виходив при укладенні з відповідачем договору.

У зв`язку із чим просить суд розірвати Додатку 1-8 до Договору перевезення та на підставі положень ч. 3 ст. 652 ЦК України визначити наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Обставини, які є предметом доказування у даній справі є такими: 1) укладення самого Договору перевезення та Додатку 1-8, 2) дії відповідача, які призвели до втрати економічної доцільності договору та істотної зміни обставин з яких виходив позивач, як підстава для застосування положень ст. 652 ЦК України і 3) витрати, які сторони понесли у зв`язку із виконанням договору та визначення їх справедливого розподілу.

Докази, якими позивач підтверджує наявність обставин, які є предметом доказування: Договір перевезення; Додаток 1-8 до Договору перевезення; інформаційне повідомлення Позивача; Заява про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) від 16.03.2020р.; Повідомлення про укладення Договору; Пропозиції про розірвання додаткової угоди; Відповідь на пропозицію; Докази списання АТ «Укрзалізниця» з особового рахунку штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня), а саме роздруківки переліків, актів наданих послуг та зведених відомостей за період з серпня по жовтень 2020 року; пропозиції про розірвання договору; заперечення Відповідача.

Проаналізувавши матеріали справи та дослідивши доводи сторін, суд дійшов висновку що у даному випадку наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Так, як встановлено судом, в наслідок дій відповідача економічно вигідна різниця між базовою загальною ставкою за використання вагону перевізника та погодженою ставкою за довгостроковими контрактами, яка була погоджена із позивачем змінилась в бік зменшення з (+) 552 грн./доба до (-) 473 грн./доба за погодженим замовленням на 12 місяців та з (+) 454 грн./доба до (-) 432 грн./доба за погодженим замовленням на 9 місяців.

Як зазначає позивач, дії відповідача призвели до того, що компанії, які не погоджували довгострокові контракти змогли на ринку перевезень зернових продуктів запропонувати більш низьку ціну ніж позивач, що призвело до відмови споживачів від послуг позивача і, як наслідок, до невикористання позивачем обсягу замовлених вагонів через відсутність попиту споживачів.

Наведена обставина підтверджується доказами списання АТ «Укрзалізниця» з особового рахунку Позивача штрафних санкцій, відповідно до яких з особового рахунку позивача списана неустойка за невикористання обсягу погодженого замовлення та інформацією розміщеною на сайті філії Центру транспортної логістики АТ «Укрзалізниця» щодо змін ставок за користування вагонами.

Так, зокрема у серпні 2020 року з особового рахунку ПП «Атланта-Агро» в односторонньому порядку АТ «Укрзалізниця» списала неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами за серпень 2020 року в розмірі 1 246 840,00 грн.

У вересні 2020 року з особового рахунку ПП «Атланта-Агро, АТ «Укрзалізниця» списала неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами за вересень 2020 року в розмірі 1 721 048,00 грн.

У жовтні 2020 року з особового рахунку ПП «Атланта-Агро», АТ «Укрзалізниця» списала неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами за жовтень 2020 року в розмірі 433 328,00 грн.

Отже, дії АТ «Укрзалізниця» щодо змінення тарифів призвело до неможливості позивача виконувати господарські зобов`язання взяті на себе замовленнями, в наслідок чого АТ «Укрзалізниця» було списано неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами в загальному розмірі 3 401 216,00 грн.

Крім того, як вбачається Єдиного державного реєстру судових рішень України та з копії позовної заяви АТ «Укрзалізниця» до позивача про стягнення неустойки (справа №910/8921/21), позивач в листопаді із погодженого обсягу замовлення 1626 вагонів використав 236 вагон і припинив взагалі використовувати вагони відповідача з грудня 2020 року та в грудні 2020 року із погодженого замовлення 332 вагонів використав 40 вагонів і припинив використовувати вагони відповідача з січня 2021 року.

Отже, такі дії відповідача щодо зміни (зменшення) базової загальної ставки плати за використання вагону-зерновозу без одночасного пропорційного зниження ставки за довгостроковими контрактами, по-перше, вчинені всупереч його попередній поведінці та наданим гарантіям, по-друге, призвели до нівелювання економічної доцільності укладеного між сторонами договору та обставин з яких позивач виходив при укладення правочину.

Наведені обставини суд вважає доведеними та такими, які перебувають поза розумним сумнівом. Більш того, сторона відповідача не заперечувала, як проти того, що надавала гарантії економічної доцільності цих правочинів, так і не заперечувала, що дії відповідача призвели до збитковості виконання укладеного між сторонами правочину, що в свою чергу призвело до невикористання позивачем обсягу вагонів в погодженому замовленні.

При цьому суд зазначає, що укладення між сторонами Договору було спрямоване на отримання позивачем права на користування вагонами відповідача з метою досягнення загальногосподарського інтересу, зокрема отримання прибутку позивачем від доходу з якого він має сплачувати плату за користування вагонами на користь відповідача. Натомість, отримання прибутку позивачем, з якого він мав сплачувати орендну плату за користування вагонами відповідача, було унеможливлено самим відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Під зміною господарського договору слід розуміти зміну зобов`язань, які сторони прийняли на себе за договором, відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Статтею 652 ЦК України врегульовано зміну або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин. За приписами даної норми зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного суду від 19.04.2021року у справі №757/9978/19-ц, «за змістом статті 652 ЦК України, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.».

Як зазначає позивач, зміна базової загальної ставки за користування вагонами, здійснена відповідачем, істотно змінює порядок використання погодженого обсягу вагонів, визначенні вартості послуг позивача, при існуванні таких ставок раніше позивач не укладав би Договору та не брав би на себе явно обтяжливі зобов`язання.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає доведеними обґрунтування позовних вимог в частині істотної зміни обставин, зокрема те, що свідома зміна (зменшення) ставки плати за використання вагону-зерновозу здійснена відповідачем без одночасного пропорційного зниженням ставки за довгостроковими контрактами, призвело до того, що компанії, які не погоджували довгострокові контракти змогли на ринку запропонувати більш низьку ціну ніж позивач і як наслідок відмови споживачів у послугах позивача, що призвело до невикористання позивачем погодженого обсягу замовлених вагонів через відсутність попиту споживачів.

Отже, зміна цінової/тарифної політики AT «Укрзалізниця» шляхом встановлення зменшених базових ставок плати за використання вагонів-зерновозів, що мало місце після укладення сторонами Договору перевезення та Додатку 1-8, зумовила виникнення обставин, за яких подальше виконання Договору та замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами порушує для позивача співвідношення майнових інтересів сторін та позбавляє того, на що позивач розраховував при поданні даного замовлення та укладенні Додаткової угоди (додаткових умов, передбачених Додатком 1-8) до Договору.

Суд зазначає, що хоча істотна зміна обставин стала наслідком вчинення відповідних дій з боку відповідача, проте вона за своєю суттю є результатом дії ззовні, тобто є зовнішньою відносно правового зв`язку, що існує між контрагентами даного договору перевезення.

Наведена обставина є істотною, тобто такою від обізнаності з якою сторона позивача не укладала би Договір та Додаток 1-8 до Договору.

При цьому, фактична наявність чотирьох складових "істотної зміни обставин" згідно з частиною 2 статті 652 ЦК України, підтверджується тим, що:

- в момент укладення додатку 1-8 до Договору перевезення сторони виходили з того, що зобов`язання за договором будуть виконуватися належно, а відповідач дотримається наданих позивачу гарантій, зокрема збереження економічної доцільності укладеної угоди, з якої виходив позивач при направленні замовлень;

- зміна обставин, пов`язана зі зменшенням економічно вигідної різниці між базовою загальною ставкою та ставкою за довгостроковими контрактами, не могла бути усунута позивачем, як заінтересованою стороною, оскільки саме відповідач визначає умови надання своїх вагонів у користування, а сторона позивача позбавлена можливості вплинути на такі рішення. На пропозиції позивача щодо врегулювання вказаного питання від відповідача отримано відмову;

- виконання додатку 1-8 до Договору перевезення в даний час (на момент звернення позивача з позовом) порушує співвідношення майнових інтересів сторін договору та позбавляє позивача права на отримання того, на що він розраховував при його укладенні, оскільки договір укладався з метою економічної взаємовигідної діяльності сторін, проте внаслідок дій відповідача став таким через, які сторона позивача несе збитки;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, оскільки дана обставина викликана внутрішньою волею сторони відповідача, зокрема діями відповідача, які завдають шкоди майновим інтересам позивача, а відтак ця обставина не може вважатись ризиком який несе сторона позивача.

Отже, оскільки за обставинами даної справи суд вважає доведеними факти наявності істотної зміни обставин та наявності її чотирьох складових, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 652 ЦК України, а саме розірвання додатку 1-8 до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 від 16.03.2020 року укладеного між позивачем та відповідачем.

В частині посилань сторони позивача на наявність підстав визначених ч. 2 ст. 651 ЦК України, а саме істотного порушення договору відповідачем, суд вважає наведені посилання необґрунтованими, оскільки стороною позивача не зазначено конкретного положення пункту Договору та/або Додатку 1-8, який було порушено відповідачем.

Разом з цим, суд вважає доведеними, що стороною відповідача було порушено вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, зокрема вчинення відповідачем дій без врахування інтересів позивача, унеможливлення виконання для позивача своїх зобов`язань та завдання позивачу збитків.

Проте, як положеннями ЦК України, так і положеннями ГК України, не передбачено таких наслідків, як розірвання або внесення змін до договору за рішення суду в наслідок порушення вимог ч. 2 ст. 193 ГК України.

З наведених обставин суд не вбачає підстав для застосування положень ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Оцінюючи позовні вимоги на предмет можливості застосування положень ч. 2 ст. 364 ЦК України, суд зазначає наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Отже, положення ст. 634 ЦК України встановлюють спеціальні умови для внесення змін або розірвання договору приєднання.

Як встановлено судом, без укладенням між сторонами Додатку 1-8 до Договору перевезення, позивач мав би право сплачувати орендну плату за користування вагонами відповідача на рівні базової загальної ставки без взяття на себе зобов`язання щодо обов`язкового використання погодженого обсягу вагонів та сплати неустойки за їх невикористання.

Крім того, як зазначено позивачем, розмір відповідальності позивача за невиконання погодженого замовлення в цілому або у випадку навантаження і відправки поданих відповідачем під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому замовленню щомісячно, є абсолютно невиправданим та таким за рахунок якого відповідач не стимулює клієнта - позивача до належного виконання умов договору, а фактично за рахунок якого невиправдано збагачується, не надаючи при цьому своїх послуг за Договором.

В свою чергу, відповідачем не спростовано зазначені позивачем підстави та не доведено обґрунтованості встановленої в п. 7.2. Додатку 1-8 до Договору формули розрахунку неустойки, зокрема прив`язаність її розміру до розміру збитків або упущеної вигоди в наслідок невиконання позивачем погодженого замовлення.

Таким чином, в наслідок приєднання до умов Договору позивач був позбавлений прав, які звичайно мав би, а сам Договір в частині встановлення розміру неустойки є явно обтяжливою умовою.

Відтак, суд вважає доведеними підстави для розірвання договору також з підстав визначених ч. 2 ст. 634 ЦК України.

При цьому, суд відхиляє заперечення сторони відповідача про те, що зниження ставок плати за користування власних вагонів перевізника відбулось 04.09.2020 року, а відтак позивач був обізнаний із зниженням ставок плати за використання вагонів перевізника, і мав право відмовитись від погоджених замовлень сплативши значно менший розмір неустойки ніж вже нарахований, з огляду на наступне.

Так, підставою для нарахування неустойки за невиконання або часткове невиконання погодженого замовлення позивачем є положення п. 7.2. Додатку 1-8 до Договору.

Пунктом п.4.1.3. Додатку 1-8 до Договору передбачено, що замовник має право відмовитись від погодженого Замовлення (скасувати Замовлення), повідомивши про таке перевізника шляхом направлення йому повідомлення про скасування Замовлення (за формою відповідно до Додатку 2-15 до Договору) не пізніше ніж за три робочих дні до дати скасування Замовлення в порядку, визначеному цим Додатком до Договору, при цьому замовник зобов`язаний сплатити неустойку за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений у погодженому Замовленні, передбачену в розд. 7 цього Додатку до Договору.

Тобто, складові формули розрахунки неустойки в разі відмови від погодженого замовлення є незмінними, таким чином, якщо достроково відмовитись від погодженого замовлення позивач буде зобов`язаний сплатити на користь відповідача максимальний розмір неустойки.

Отже, заперечення сторони відповідача не відповідають дійсним обставинам справи.

В частині заперечень відповідача, що наведені підстави позовних вимог підпадають під кваліфікацію ризиків підприємницької діяльності, суд оцінює такі заперечення, як необґрунтовані, оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 193 ГК України, зокрема вчинення дій без врахування інтересів другої сторони, унеможливлення виконання іншою стороною своїх зобов`язань та завдання цій стороні збитків, не може розцінюватись як ризики підприємницької діяльності. Адже позивач під час укладення Договору перевезення розраховував на надані відповідачем гарантії та дотримання ним положень ст. 193 ГК України, які визначають загальні умови виконання зобов`язань.

Зазначене, із врахуванням дій відповідача щодо зменшення різниці між базовою загальною ставкою та ставкою за погодженими замовленнями, що в свою чергу зумовило неможливість виконання зобов`язань, не може бути кваліфіковано, як ризики підприємницької діяльності та, більш того, звільняти сторону відповідача від негативних наслідків вчинених ним дій.

Відтак, такі заперечення Відповідача, - є необґрунтованими.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивачем в порядку ч. 3 ст. 652 ЦК України заявлено вимогу про визначення судом наслідків розірвання Додатку 1-8 до Договору перевезення виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Надаючи оцінки встановленим обставинам справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, ч. 3 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Із аналізу ч. 3 ст. 652 ЦК України вбачається, що передумовою застосування наведеного положення закону є вирішення судом питання про розірвання договору. Відтак, оскільки суд прийшов до висновку про доведеність підстав для розірвання Додатку 1-8 до Договору перевезення з якого виникли спірні зобов`язання, в даному випадку наявні підстави для застосування положень наведеної статті.

Вирішуючи питання про справедливий розподіл між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору, суд виходить із того, що спір у даній справі виник через дії відповідача, якими було зумовлена неможливість виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором.

Стороною позивача надані відповідні докази для оцінки та розподілу таких витрат, в свою чергу стороною відповідача не зазначалось про витрати та їх розмір, які відповідач несе у зв`язку із розірвання договору. Враховуючи наведене, суд виходить із фактичних доказів, які містяться в матеріалах справи.

Як вбачається із наданих позивачем доказів, зазначені наслідки дій відповідача, стали підставою для застосування відповідачем положень п. 7.2. Додатку 1-8 до Договору, а саме нарахування та списання з особового рахунку позивача неустойки за невиконання погодженого замовлення, зокрема навантаження і відправки поданих перевізником під навантаження вагонів у кількості меншій ніж визначено в погодженому замовленні щомісячно.

Тобто, через свідомі дії відповідача в наслідок, яких позивач не зміг виконати погоджене замовлення, відповідачем нараховано та списано неустойку, передбачену положенням п. 7.2. Додатку 1-8 до Договору.

Частиною 3 ст. 193 ГК України визначено, що застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Тобто, застосовані санкції не можуть бути враховані, як факт чи частина виконання за договором.

Як вже зазначено, ч. 3 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Отже, положення зазначеної статті поширюються на витрати, які сторони вже понесли у зв`язку з виконанням договору, вимоги про розірвання, якого заявлені у зв`язку з істотною зміною обставин.

При цьому, оскільки застосування штрафних санкцій не може бути кваліфіковане, як належне виконання зобов`язань, то відповідно застосована до позивача неустойка є витратами, які він поніс у зв`язку із виконання договору, а відтак в залежності від встановлення відповідних обставин та фактів у даній справі, ступеня вини позивача, суд вправі у відповідності до положень ч. 3 ст. 652 ЦК України в контексті здійснення справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору, вирішити питання щодо нарахованої та списаної відповідачем неустойки з суми передоплати внесеної позивачем на виконання Договору, які є витратами понесеними позивачем у зв`язку із виконанням цього договору.

Як вже встановлено судом, дії відповідача призвели до неможливості позивача виконувати господарські зобов`язання взяті на себе замовленнями, в наслідок чого відповідачем було списано неустойку за не реалізацію погодженого обсягу перевезень за узгодженими строками та обсягами в загальному розмірі 3 401 216,00 грн.

В свою чергу, позивачем заявлено вимогу про повернення списаної неустойки, як справедливого розподілу судом витрат, які сторони понесли у зв`язку із його виконанням.

Оцінюючи вимогу позивача щодо повернення списаної неустойки в контексті справедливості, суд враховує що обставини, які зумовили застосування неустойки до позивача, знаходились поза межами волі позивача та були зумовлені діями відповідача, наслідки яких, у вигляді втрати попиту на послуги позивача і, як наслідок, невикористання погодженого обсягу замовлень вагонів сторона відповідача не заперечувала. Отже, нарахування неустойки було зумовлено власними діями відповідача, що виключає можливість її застосування, як санкції за неналежне виконання позивачем умов договору.

Внесення змін до особового рахунку замовника послуг у залізничному перевезенні та відображення (відновлення, збільшення) на ньому спірних грошових коштів відповідатиме способам захисту, як визначених спеціальним нормами права (п. 62 Статуту та Правилам № 644), умовам укладеного між сторонами договору, так і узгоджуватиметься із загальними вимогами щодо належності засобів правового захисту відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі № 914/873/17 та від 30.01.2020 року у справі № 910/9794/18.

Таким чином, суд приходить до висновку, що здійснюючи справедливий розподіл витрат, які сторони понесли у зв`язку із виконанням договору, принципу справедливості буде відповідати зобов`язання Відповідача внести зміни до особового рахунку Позивача про зарахування коштів в розмірі, що дорівнює нарахованим та списаним штрафним санкціям до 03.11.2020 року (дати вжиття заходів забезпечення позову), шляхом відображення (відновлення, збільшення) на особовому рахунку Позивача грошової суми в розмірі 3 401 216,00 грн.

Із вже наведених підстав, позовна вимога про зобов`язання відповідача скасувати операції з нарахування неустойки, нарахованої за невиконання позивачем погодженого замовленнями, - є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині заборони відповідачу здійснювати нарахування та списання з особового рахунку Позивача штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) передбачених положенням п. 4.1.3. Додатку 1-8 до Договору, оскільки така вимога за переконанням суду, - є передчасною.

Крім того, як вже зазначено, положення ч. 3 ст. 652 ЦК України поширюються виключно на витрати, які сторони вже понесли, а відтак не можуть поширюватись на витрати, які імовірно сторони можуть понести.

Більш того, в наслідок розірвання договору у відповідача відсутні підстави для застосування положень п. 4.1.3. Додатку 1-8 до Договору, оскільки такий договір припинить свою чинність.

Отже в задоволенні позовної вимоги в частині заборони відповідачу здійснювати нарахування та списання з особового рахунку позивача штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня) передбачених положенням п. 4.1.3. Додатку 1-8 до Договору, слід відмовити.

При цьому, надаючи оцінку діям відповідача та правомірності вирішення питання про розірвання Додатку 1-8 до Договору із визначенням наслідків його розірвання для позивача, шляхом звільнення від сплати неустойки, суд вважає додатково зазначити наступне.

Положеннями пункту 6 ст. 3 ЦК України, передбачений принцип добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

З положень частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Відповідно до частини третьої статі 16 ЦК України суд може визначити негативні наслідки для сторони договору в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу, зокрема відмовити у захисті права, яким особа зловжила, що передбачає задоволення позову до такої особи.

Так, відповідачем вчинено дії, які унеможливлюють виконання позивачем Договору та зумовлюють застосування до нього неустойки.

Наведені дії є порушенням положень ч. 2 ст. 193 ГК України, оскільки вчинені без врахування інтересів позивача, без забезпечення загальногосподарського інтересу, всупереч наданим позивачу гарантіям з яких він виходив при укладенні Договору та направленні замовлення на погодження обсягу вагонів.

При цьому, з метою зловживання своїм правом відповідач не надає свою згоду на розірвання Договору, а також не має намірів знаходити компромісне рішення щодо вирішення виниклої проблеми, зокрема збереження економічної доцільності правочину для сторони позивача, шляхом укладення договору про внесення змін або мирової угоди.

Сторона відповідача вважає, що оскільки умовами договору не передбачено підстав розірвання договору в наслідок зміни відповідачем базової загальної ставки до різниці збиткової ставки для позивача, то відповідно позивач зобов`язаний виконувати умови Договору попри те, що його виконання стало збитковим для позивача, а економічна доцільність Договору втратила для сторони позивача мету внаслідок рішень і дій відповідача.

За викладених обставин, вбачається, що сторона відповідача зловживає своїм правом за договором, а сторона позивача несе негативні наслідки таких дій, у вигляді сплати неустойки за договором виконання якого унеможливлено відповідачем.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення.

Проте, відповідач так і не надав до суду обґрунтованих пояснень відсутності намірів узгодження із позивачем виниклого спору, обґрунтованості дій щодо зменшення базової загальної ставки за використання вагонів відповідача та нездійснення пропорційного зменшення ставки за користування вагонами за погодженими обсягами на виконання наданих позивачу гарантій з метою збереження економічної доцільності укладеного договору та загальногосподарського інтересу.

Зловживання правом не повинно призводити до того, що особа втрачає усіляку можливість свого судового захисту. Суд лише повинен не дати особі досягти того, що вона прагне досягти зловживальницькою дією, зберігаючи розумний баланс інтересів учасників господарських відносин. (висновок викладений в постанові Верховного суду від 19.02.2021 року у справі №904/2979/20).

Судом також береться до уваги, що незгода позивача із створеними за власною волею відповідача умовами правовідносин, врегульованих Додатком 1-8 до Договору, які є збитковими для замовників є сталим явищем, що породило низку звернень з тотожними заявами та позовами до суду за аналогічних обставин (справи №№910/16784/20, 910/18270/20, 910/20596/20, 910/20058/20, 910/82/21, 910/19522/20, 910/446/21, 910/980/21, 910/1047/21, 910/452/21, 910/1199/21), що підтверджує доводи позивача відносно викладених обставин спірних правовідносин та несправедливу господарську діяльність відповідача по відношенню до замовників послуг відповідача.

Відтак, встановивши обставини виникнення даного спору, з цих підстав саме відповідач є особою, яка, зловживаючи своїм правом за договором, має нести негативні наслідки такого зловживання, які можуть полягати зокрема у відмові суду захистити це право, зокрема шляхом задоволення позовних вимог до відповідача. (Висновок Верховного суду у справі 910/7547/17 від 07.12.2018 року).

Тотожні висновки викладені в постановах Верховного суд по справам №826/4194/16 від 27.02.2018 року, справа №755/5691/16-ц від 29.08.2018 року, справа №490/3505/17 від 22.05.2019 року, справа №640/16278/16 від 08.08.2019року, справа 361/5027/16-ц від 04.12.2019 року.

За приписами статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства, зокрема, є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22 лютого 2007 року в справі "Красуля проти Росії", від 5 травня 2011 року в справі "Ільяді проти Росії", від 28 жовтня 2010 року в справі "Трофимчук проти України", від 9 грудня 1994 року в справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 1 липня 2003 року в справі "Суомінен проти Фінляндії", від 7 червня 2008 року в справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 року у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, виходячи з того, що позов частково доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги - задовольнити частково.

2. Розірвати додаток 1-8 «Умов надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах Перевізника» до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 від 16.03.2020 року укладений між Приватним підприємством «Атланта-Агро» та Акціонерним Товариством «Українська Залізниця», без застосування до Приватного підприємства «Атланта-Агро» будь-яких штрафних санкцій та неустойки передбачених положеннями пунктів 4.1.3. та 7.2. Додатку 1-8 до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №8203375 від 16.03.2020 року.

3. Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) внести зміни до особового рахунку Приватного підприємства «Атланта-Агро» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Воскресенська, будинок 36, ) №8203375 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 3 401 216,00 грн.

4. Зобов`язати Акціонерне Товариства «Українська Залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) скасувати операції з нарахування неустойки на особовий рахунок Приватного підприємства «Атланта-Агро» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Воскресенська, будинок 36, ) № 8203375, нарахованих після 02 листопада 2020 року за невиконання погодженого замовлення на отримання послуги з перевезення вантажу з узгодженими строками та обсягами від 25.06.2020 року №32150080/2020-00011 (повідомлення про погодження від 02.07.2020 року за №УЗ-32150080/2020-00013) та від 31.07.2020 року №32150080/2020-00018 (повідомлення про погодження від 03.08.2020 року за №УЗ-32150080/2020-00020).

5. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь Приватного підприємства «Атланта-Агро» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Воскресенська, будинок 36, ) судовий збір у сумі 6 642,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 04.08.2021 року.

Суддя М.В. Данилова