номер провадження справи 9/49/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 Справа № 908/931/21

м. Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон, (04074, м. Київ, вул. Резервна, 29)

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом () в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул.Промислова, буд. 133, код ВП 19355964)

про стягнення суми 10 102 728,76 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

За участю представників:

від позивача: Чорний О.А.;

від відповідача: Левченко О.О.

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон про стягнення з відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом суми 10102728,76 грн., з яких: 9 950 876,00 грн. сума основного боргу, 99508,76 грн. індекс інфляції, 52344,00 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 09.04.2021 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/931/21, присвоєний номер провадження 9/49/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.05.2021. Ухвалою суду від 06.05.2021 підготовче засідання відкладено на 27.05.2021. Ухвалою суду від 27.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 08.07.2021 включно, підготовче засідання відкладено на 16.06.2021. Ухвалою суду від 16.06.2021 закрито підготовче провадження у справі №908/931/21, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 02.07.2021. У судовому засіданні 02.07.2021 оголошено перерву до 28.07.2021.

28.07.2021 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, зазначивши, зокрема, про наступне. В порушення умов укладеного сторонами договору поставки №280(6)20УК/53-121-01-20-09500 від 13.07.2020 відповідач здійснив оплату поставленої йому за видатковою накладною від 25.09.2020 № СЛТ561 продукції не в повному обсязі, а лише частково та з простроченням на суму 1631320,00 грн. Заборгованість відповідача становить 9950876,00 грн. У зв`язку із цим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 9950876,00 грн. основного боргу, суму 99508,76 грн. інфляційних втрат, нарахованих за лютий 2021, суму 52344,00 грн. - 3% річних, нарахованих за період з 26.01.2021 по 31.03.2021. Позов обґрунтовано ст.ст. 15, 526, 625, 692 ЦК України, ст.ст. 193, 265 ГК України та умовами укладеного між сторонами договору поставки товару. Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 151540,93 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві, зазначивши, зокрема, про наступне. Згідно з п. 3.2 розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 120-ти календарних днів з дати поставки всього товару за договором. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлених ПК України випадках та порядку. У пункті 4.4 Договору визначено, що Постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством. Поставка товару була здійснена позивачем в повному обсязі 27.09.2020 за видатковою накладною № СЛТ561 від 25.09.2021 на суму 11582196,00 грн., з якої 9651830,00 грн. ціна товару та 1930366,00 грн. сума ПДВ. Щодо оплати ціни товару в розмірі 9651830,00 грн., то строк її оплати визначений договором протягом 120-ти календарних днів, щодо оплати суми ПДВ в розмірі 1930366,00 грн., то умовою (підставою) для здійснення розрахунку є: 1) отримання покупцем податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН; 2) пред`явлення вимог про сплату частини вартості товару в розмірі суми ПДВ за договором, оскільки строк оплати товару в зазначеній частині сторонами в договорі не визначений. Податкова накладна № 41 від 25.09.2020 зареєстрована в ЄРПН 01.10.2020 та направлена позивачем на електрону адресу відповідача і отримана відповідачем 07.10.2020. Вимога ж позивача щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ за договором на адресу відповідача не надходила. Таким чином у відповідача не виникло зобов`язання з оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ - 1930366,00 грн. Позивачем, на думку відповідача, не доведено наявність у ВП ЗАЕС простроченої заборгованості по договору та настання строку оплати товару, отже вимога про її стягнення задоволенню не підлягає. Крім того, як зазначив відповідач, 14.04.2021 він здійснив оплату за товар за договором в розмірі 1 000 000,00 грн. згідно з платіжним дорученням № 6137. Щодо нарахування 3 % річних та інфляційних витрат, то відповідач зазначив, що оскільки визначені позивачем строки виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару не відповідають умовам договору та є неправильними, а також те, що сума простроченої заборгованості за договором у заявленому позивачем розмірі у ВП ЗАЕС відсутня, тому вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат є безпідставними, необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Також до суду 24.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, 02.06.2021 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, які прийняті судом до розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛТОН» (Постачальник, позивач у справі) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (Покупець, відповідач у справі) був укладений Договір поставки товару № 280(6)20УК/53-121-01-20-09500 від 13.07.2020 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар, згідно зі Специфікацією (Додаток № 1 до договору).

Відповідно до Специфікації (Додаток № 1) загальна вартість товару становить 11582 196,00 грн., в т.ч. ПДВ 1 930 366, 00 грн.

Строк поставки товару: серпень-вересень 2020 року (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна договору: 9 651 830, 00 грн. без урахування ПДВ, крім того ПДВ: 1 930 366,00 грн.; всього з урахуванням ПДВ: 11 582 196,00 грн.

Поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС 2010, на умовах: DDР м. Енергодар. Вантажоодержувач: ЗВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом», місцезнаходження: вул. Промислова, 133, склад № 6, м. Енергодар, Запорізької області (п. 4.1 договору).

В пункті 3.2 укладеного сторонами Договору визначено, що розрахунок за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 120 календарних днів з моменту поставки всього товару за договором. Оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п. 12.1 Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом 12 місяців з дати укладання.

Як свідчать матеріали справи, 27.09.2020 позивач на виконання своїх зобов`язань за Договором здійснив поставку товару відповідачу (ЗВ ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом») на загальну суму 11 582 196,00 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 1 930 366,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № СЛТ561 від 25.09.2020.

На підставі вказаної поставки позивачем оформлена податкова накладна, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією №1 (копії містяться в матеріалах справи). 07.10.2020 видаткова накладна направлена позивачем на електронну адресу ВП ЗАЕС.

Як зазначив позивач, 19.02.2021 відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 1 631 320,00 грн., що відповідачем не заперечується.

Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою за вих. № 111 від 26.02.2021 щодо погашення наявної заборгованості за товар у розмірі 9 950 876,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Відповідач факт отримання від позивача товару за видатковою накладною № СЛТ561 від 25.09.2020 на суму 11 582 196,00 грн. не заперечив.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо розмежування строку оплати вартості товару без ПДВ та сплати суми ПДВ, є неспроможними з огляду на наступне.

В Специфікації (Додатку № 1 до договору) та розділі 3 договору визначено вартість товару та порядок оплати. Так, вартість (ціна) товару становить 9 651 830,00 грн., крім того ПДВ 1 930 366,00 грн., всього з урахуванням ПДВ: 11 582 196,00 грн.

Отже до вартості (ціни) товару включений ПДВ.

Податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем.

Таким чином, встановлений у п. 3.2 договору строк оплати за товар (120 календарних днів) визначений для оплати всієї вартості поставленого товару, у тому числі ПДВ.

Зазначення у п. 3.2 Договору, що оплата Покупцем частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати в частині суми ПДВ.

Враховуючи вищевикладене, заперечення відповідача не звільняють його як покупця від обов`язку здійснити повну оплату за весь поставлений позивачем товар.

Крім того, як встановлено судом, ТОВ «Селтон» оформлено податкову накладну від 25.09.2020, зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується квитанцією, і направлено на електронну адресу ВП ЗАЕС.

Наявність зобов`язань по оплаті продукції підтверджується відповідачем також у листах № 07-103/23201 від 28.10.2020 та № 28-23/7329 від 30.03.2021.

Судом також встановлено, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідачем було сплачено суму 1 000 000,00 грн. в рахунок оплати за товар по договору, що підтверджується платіжним дорученням № 6137 від 14.04.2021 (копія міститься в матеріалах справи).

Відповідно до 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі всього вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню на суму 8 850 876,00 грн., в частині вимог про стягнення суми 1 000 000, 00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми 99508,76 грн. інфляційних витрат, нарахованих за лютий 2021 на суму простроченого платежу, та суми 52344,00 грн. 3% річних, нарахованих за період: з 26.01.2021 по 31.03.2021 на суму простроченого платежу.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст.612 Цивільного кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт порушення грошового зобов`язання підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Розрахунки інфляційних втрат та 3% річних перевірені судом та визнані правильними, тому позовні вимоги в цій частині судом задовольняються в заявлених позивачем розмірах.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

У позовній заяві позивачем було, в тому числі, заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. та зазначено, що встановлені ст. 126 ГПК України документи для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи буде надано в порядку та строки, передбачені ст. 129 ГПК України. В преамбулі позовної заяви позивачем був викладений попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат.

19.07.2021 до господарського суду від позивача надійшла заява (в порядку ст. 129 ГПК України) з доданими до неї доказами понесених витрат на правничу допомогу.

На підтвердження надання послуг та їх оплати позивач надав копію договору про надання правової допомоги № 13/12/18 від 13.12.2018, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію довіреності від 22.01.2020, копію акту приймання-передачі наданих послуг від 12.07.2021 № 08 до договору про надання правової допомоги № 13/12/18 від 13.12.2018, копію рахунку на оплату № 8 від 12.07.2021 та копію платіжного доручення № 4671 від 12.07.2021 про оплату адвокатських послуг за договором № 13/12/18 від 13.12.2018 в розмірі 7000,00 грн.

Відповідач у відзиві та клопотанні, яке надійшло до суду 27.07.2021, виклав свої заперечення щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, зазначивши, зокрема, про те, що надані позивачем документи не є безумовною підставою для відшкодування (стягнення) витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумності необхідності таких витрат. Так, по-перше, згідно рахунку на оплату № 8 від 12.07.2021 оплаті підлягають послуги щодо представництва в суді, вартість яких становить 7000,00 грн., що не відповідає вартості такого представництва участі у судових засіданнях, зазначеному в пункту 2 Акту приймання-передачі наданих послуг № 08 від 12.07.2021, вартість якого становить 1000,00 грн. По-друге, з платіжного доручення № 4671 від 12.07.2021 вбачається, що мала місце сплата за послуги щодо представництва у суді, що також не відповідає вартості такого представництва. По-третє, акт приймання-передачі наданих послуг № 08 від 12.07.2021 взагалі не містить інформації щодо фактичного часу, витраченого Адвокатським бюро «Чорного О.А.» на виконання відповідних робіт (надання послуг). Також зазначив, що за предметом спору, характером спірних правовідносин, кількістю учасників та обсягом доказів справа не є складною. По-четверте, всі процесуальні документи підписані директором та головним бухгалтером. Відсутні докази на підтвердження підготовки цих документів адвокатським об`єднанням. Крім того, зауважив, що акт приймання-передачі включає в себе складання претензії, підготовку платіжного доручення про сплату судового збору, які не входять до такої юридичної дії, як представництво у суді та не є процесуальними документами. Деякі послуги, а саме: ознайомлення з матеріалами справи, підготовка та формування доказів, складання позовної заяви з додатками, обґрунтований розрахунок суми боргу фактично охоплюється послугою складання позовної заяви. До того ж, справа не викликає публічного інтересу і стосується лише сторін. Просив зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, відмовити позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Чорного О.А.» в повному обсязі.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст.126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

В частині 5 ст. 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, господарський суд враховує правові висновки, що викладені в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20), в якій вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

В постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до умов договору про надання правової допомоги № 13/12/18 від 13.12.2018, укладеного Адвокатським бюро «Чорного О.А.» в особі керуючого бюро Чорного О.А. (Адвокатське бюро) та ТОВ «СЕЛТОН» (Клієнт), зокрема, визначено, що Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання здійснювати представництво Клієнта у місцевих судах, у апеляційних судах та у Верховному суді під час розгляду цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, справ про адміністративні порушення, а також під розгляду окремих категорій справі в вищих спеціалізованих судах. За цим договором вчиняються юридичні дії в усній або письмовій формах, шляхом складання необхідних процесуальних документів, а також шляхом представництва інтересів Клієнта в судах (п. 1.1, п. 1.2 договору).

При цьому, відповідно до п. 2.1 вказаного договору, вартість правової допомоги, що надається, умови, порядок та строки оплати, з урахуванням обсягу часу і роботи; ступеню складності та новизни правових питань; додаткового відсотку винагороди за реальний виграш справи визначається за домовленістю сторін у акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2 акту приймання-передачі наданих послуг № 08 від 12.07.2021 вартість послуг за цим актом складає 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, з яких: 1000,00 грн. ознайомлення з матеріалами, 500,00 грн. підготовка та формування доказів, 1500,00 грн. складання претензії, 1500,00 грн. складання позовної заяви з додатками та підготовка платіжного доручення про сплату судового збору, 500,00 грн. обґрунтований розрахунок суми боргу, 1000,00 грн. відповідь на відзив та 1000,00 грн. участь у судових засіданнях 06.05.2021, 27.05.2021, 16.06.2021, 02.07.2021 (4 засідання по 250 грн.).

Згідно з платіжним дорученням № 4671 від 12.07.2021 позивачем здійснено оплату наданих Адвокатським бюро «Чорного О.А.» адвокатських послуг за договором № 13/12/18 від 13.12.2018 в розмірі 7000,00 грн.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн., які понесені позивачем, є доведеним, підтверджений належними доказами та є співмірними, враховуючи обсяг виконаних робіт (наданих послуг), складність справи та ціну позову. Заперечення відповідача, викладені у відзиві та клопотанні, яке надійшло до суду 27.07.2021, щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу суд визнає неспроможними.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми 1 000 000 грн. 00 коп. основного боргу за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом () в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул.Промислова, буд. 133, код ВП 19355964) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Селтон, (04074, м. Київ, вул. Резервна, 29) суму 8 850 876 грн. 00 коп. основного боргу, суму 99508 грн. 76 коп. інфляційних втрат, суму 52344 грн. 00 коп. 3% річних, суму 151540 грн. 93 коп. витрат зі сплати судового збору та суму 7000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 05.08.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва