ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"05" серпня 2021 р. Справа № 916/1572/17
За заявою боржника: товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова Компанія-Гарант, м. Одеса
про визнання банкрутом
Суддя Лепеха Г.А.
Суть спору: про визнання банкрутом.
Постановою господарського суду Одеської області від 01.08.2017 ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено голову ліквідаційної комісії.
Ухвалою господарського суду від 26.06.2018 призначено ліквідатором ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант арбітражного керуючого Льовіна А. П.
Ухвалою господарського суду від 31.07.2018 затверджено арбітражному керуючому Льовіну А.П. (свідоцтво №636 від 17.07.2013) основну грошову винагороду за виконання повноважень ліквідатора ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на місяць, додаткову грошову винагороду в розмірі п`яти відсотків від обсягу стягнутих на користь боржника активів, які на день порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб та трьох відсотків від обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника.
Ухвалою господарського суду від 23.10.2018 призначено ліквідатором ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант арбітражного керуючого Дарієнка В. Д.
Ухвалою господарського суду від 27.04.2021 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант, припинено юридичну особу ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант, кредиторську заборгованість банкрута списано як безнадійну, вимоги, незадоволені за відсутністю майна визначено погашеними, припинено повноваження ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Дарієнка В.Д., провадження у справі закрито.
Поряд з цим, ухвалою господарського суду від 27.04.2021 затверджено звіт арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. про нарахування грошової винагороди та витрат за виконання повноважень ліквідатора ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант в сумі 467 244,48 грн.; стягнуто з АТ „УкрСиббанк на користь арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. 123 305 (сто двадцять три тисячі триста п`ять) грн. 82 коп.; стягнуто з АТ „Мегабанк на користь арбітражного керуючого Дарієнка В. Д. 188 159 (сто вісімдесят вісім тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн. 35 коп. та стягнуто з ТОВ „Фінансова компанія „Депт Фінанс на користь арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. 155 779 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 31 коп.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 замінено кредитора ТОВ Фінансова компанія Депт Фінанс у справі про банкрутство № 916/1572/17 його правонаступником ТОВ Лендфіл Компані із кредиторськими вимогами у сумі 9 550 070,32 грн., з яких 8 623 887,56 грн. заборгованість за тілом кредиту, 926 182,76 грн. заборгованість за відсотками.
Арбітражний керуючий Льовін А.П. звернувся до суду з заявою про винесення додаткової ухвали суду, якою стягнути з кредиторів ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант, пропорційно їх вимог, грошової винагороди арбітражного керуючого Льовіна А.П. за період виконання повноважень ліквідатора боржника в сумі 57 710,50 грн.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, судом встановлено.
В період з 26.06.2018 по 23.10.2018 арбітражним керуючим Льовіним А.П. виконувались обов`язки ліквідатора ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант.
За виконання обов`язків ліквідатора банкрута арбітражному керуючому Льовіну А.П. затверджено основну грошову винагороду в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат на місяць, а також додаткову грошову винагороду в розмірі п`яти відсотків від обсягу стягнутих на користь боржника активів, які на день порушення провадження у справі про банкрутство перебували у третіх осіб та трьох відсотків від обсягу погашених вимог конкурсних кредиторів, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, про що постановлено ухвалу господарського суду від 31.07.2018.
Так на підставі зазначеної ухвали господарського суду від 31.07.2018 та звіту про виконану роботу в ліквідаційній процедурі арбітражним керуючим Льовіним А.П. нараховано грошову винагороду в сумі 57 710,50 грн. та заявлено клопотання про її стягнення.
Відповідно до ч.1 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", діючого на час виконання арбітражним керуючим Льовіним А. П. повноважень ліквідатора банкрута, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. Вказане положення також кореспондується з приписами ч. 1 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право, зокрема, отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.
Станом на 21.10.2019р. введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства. З дня введення в дію цього Кодексу втратив чинність Закон України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.
За приписами п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.
Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.
У разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
За підсумком проведеної ліквідаційної процедури майна боржника, за рахунок продажу якого може бути задоволено грошову винагороду арбітражного керуючого, не виявлено, фонд для авансування грошової винагороди арбітражного керуючого не створювався.
Суд зазначає, що ані Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ані Кодекс України з процедур банкрутства не містить заборони здійснювати оплату грошової винагороди арбітражному керуючому за рахунок коштів кредиторів.
Також, при цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить ст. 43 Конституції України.
Виходячи з аналізу наведених норм, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам (висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №912/1783/16).
Відтак, арбітражні керуючі не позбавлені права на звернення до суду про розподіл (стягнення) грошової винагороди у зв`язку із виконанням повноважень у справі про банкрутство за рахунок кредиторів пропорційно їх грошових вимог до боржника.
В ухвалі Господарського суду Одеської області від 27.04.2021 дійсно не зазначено суми грошової винагороди арбітражного керуючого Льовіна А.П., яка підлягає стягненню з кредиторів, пропорційно їх вимог.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Отже, враховуючи викладене, суд приймає додаткову ухвалу, якою стягує грошову винагороду арбітражного керуючого Льовіна А.П. в сумі 57 710,50 грн. за час виконання ним повноважень ліквідатора ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант за рахунок кредиторів, пропорційно їх вимог до боржника, у зв`язку з відсутністю інших джерел для сплати.
Поряд з цим, за змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
Також, ст. ст.129, 1291 Конституції України судові рішення, що ухвалюються судами іменем України є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Зазначений принцип закріплений також ст. 18 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Також, зазначені приписи наведені й Конституційним Судом України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р., в якому вказано, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
З наведених вище приписів вбачається декларування державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.
Законом України №475/97 від 17.07.1997р. ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. та Перший протокол до Конвенції, тому в силу ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення суду залишалось невиконаним. Тобто, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення (рішення ЄСПЛ у справах "Шмалько проти України", "Горнсбі проти Греції" та ін.).
З аналізу наведених норм, господарський суд на виконання цієї ухвали видає накази.
Керуючись ч. 1 ст. 12, ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 234, ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -
1. Стягнути з кредиторів грошову винагороду арбітражного керуючого Льовіна А.П. за період виконання повноважень ліквідатора ТОВ „Лізингова Компанія-Гарант в загальній сумі 57 710, 50 грн.
6. Видати накази.
Повний текст ухвали складено 05 серпня 2021 р.
Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена у відповідності до ст.ст. 254, 255 ГПК України .
Суддя Г.А. Лепеха