РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2021Справа № 910/8830/20 (910/6081/20)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.»

(ідентифікаційний код: 21633086)

до Приватного підприємства «Наша Аптека»

(ідентифікаційний код: 25390449)

про стягнення 961 912, 05 грн

у межах справи № 910/8830/20

за заявою Приватного підприємства «Наша Аптека»

(ідентифікаційний код: 25390449)

про банкрутство

Суддя Омельченко Л.В.

Без виклику (повідомлення) учасників

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства «Наша аптека» (надалі - відповідач) про стягнення 961 912, 056 грн заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків за договором поставки № 0201-НА/19 від 02.01.2019 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару з посиланням на 525, 526, 530, 611, 612 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.05.2020 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

26.05.2020 від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме: довідки банку про рух коштів між позивачем та відповідачем за період з 02.01.2019 по 13.05.2020.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 позов було задоволено в повному обсязі, вирішено стягнути з Приватного підприємства «Наша аптека» (02140, місто Київ, проспект Бажана, будинок 36, приміщення 84, ідентифікаційний код 25390449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» (03110, місто Київ, вулиця Миколи Амосова, будинок 10, ідентифікаційний код 21633086) 961 912 (дев`ятсот шістдесят одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн 05 коп. заборгованості за поставлений товар та 14 428 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн 69 коп. судового збору, вирішено видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Не погодившись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/6081/20 Приватне підприємство «Наша Аптека» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі повністю, направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції (Господарського суду міста Києва в межах розгляду справи № 910/8830/20 - в провадженні справи про банкрутство за встановленою підсудністю).

Постановою Північного апеляційного господарського суду міста Києва від 16.12.2020 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Наша Аптека» було задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 у справі № 910/6081/20 скасовано, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» до Приватного підприємства «Наша Аптека» про стягнення 961 912,05 грн направлено до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи № 910/8830/20 про банкрутство Приватного підприємства «Наша Аптека».

25.02.2021 матеріали справи № 910/6081/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» надійшли до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.02.2021 матеріали справи були передані судді Омельченку Л.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2021 було прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» до Приватного підприємства «Наша аптека» про стягнення заборгованості у розмірі 961 912,05 грн до розгляду у межах справи № 910/8830/20 за заявою Приватного підприємства «Наша Аптека» (ідентифікаційний код: 25390449) про банкрутство, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, встановлено відповідачу строк - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання до суду відзиву на позовну заяву, оформленого відповідно до вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а також всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, якщо докази не можуть бути подані разом з відзивом з об`єктивних причин, відповідач повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини 3, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України), встановлено позивачу строк - протягом 5-ти днів з дня отримання відзиву на позов (якщо такий буде поданий) - для подання суду: відповіді на відзив на позов в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу, встановлено відповідачу строк - протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду (якщо такі будуть): заперечень на відповідь на відзив та доказів направлення заперечень на відповідь на відзив позивачу, звернуто увагу сторін на положення статей 74, 80, 81 Господарського процесуального кодексу України щодо порядку подання доказів, наслідків неподання їх та доказів їх направлення іншим учасникам справи, а також щодо порядку витребування доказів, попереджено сторін, що відповідно до частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, звернуто увагу сторін на те, що копії письмових доказів, які подаються повинні бути оформлені у відповідності до вимог частини 4 статті 91 Господарського процесуального кодексу України та пункту 5. 27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003), попереджено сторін, що при невиконанні процесуальних обов`язків, зокрема ухиленні від вчинення дій, покладених судом на сторону, до них можуть бути застосовані заходи процесуального примусу у вигляді штрафу відповідно до статті 135 Господарського процесуального кодексу України, роз`яснено, що згідно з положеннями статті 235 Господарського процесуального кодексу України ця ухвала набирає законної сили негайно після її підписання і не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, роз`яснено, що веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://ki.arbitr.gov.ua.

З метою повідомлення сторін про розгляд справи судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про прийняття справи до провадження від 09.03.2021 була направлена на адреси сторін, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення уповноваженим представникам.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2019 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір № 0201-НА/19 (далі - договір), на підставі якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця лікарські засоби, медичні вироби, харчові продукти для спеціального дієтичного споживання, косметичні засоби (далі - "товар") у кількості, асортименті за цінами і в строки згідно видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору якість товару, що постачається постачальником, повинна відповідати нормативним документам, діючим на території України і підтверджуватися супроводжуючими товар документами - сертифікатом якості виробника та/або іншими документами у випадках, передбаченими чинним законодавством України. Вказані документи мають бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України.

За умовами п. 3.1.- 3.3. договору товар за даним договором постачається окремими партіями у відповідності з видатковими накладними, сформованими на основі замовлень покупця. Постачальник формує партії товару виходячи із замовленої номенклатури, асортименту, кількості, узгоджених цін та умов оплати. Замовлення покупець здійснює письмово та/або засобами телекомунікаційного зв`язку. Товар повинен бути наданий покупцеві протягом трьох робочих днів з моменту акцептування (прийняття) постачальником замовлення покупця, якщо інше не узгоджено сторонами. Поставка товару за цим договором здійснюється у визначеному сторонами місці на умовах DDP Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в діючій редакції (2010).

Пунктами 4.1.-4.2. договору передбачено, що ціна договору відповідає загальній вартості товару, поставленого за цим договором протягом строку його дії, та відповідає сукупній вартості партій товару згідно видаткових накладних. Покупець оплачує поставлений товар по цінам, які вказані у видаткових накладних/рахунках-фактурах, які є невід`ємними частинами цього договору.

Оплата здійснюється шляхом відтермінування платежу в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в строк зазначений у видаткових накладних, але не пізніше 45-ти календарних днів. Ціни, вказані у видатковій накладній на окрему партію товару, є узгодженими між сторонами і не можуть бути змінені в односторонньому порядку (п. 4.3.-4.4. договору).

Згідно п. 5.1. договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2019 року (включно), але в будь-якому випадку до повного завершення взаєморозрахунків між сторонами. У разі відсутності за 30-ть календарних днів до дати закінчення строку дії договору, від будь-якої з сторін письмового повідомлення про розірвання договору, термін дії даного договору вважається автоматично продовженим до 31-го грудня кожного наступного календарного року включно, без складання додаткових угод до цього договору.

Позивачем на виконання умов договору в період з 26.06.2019 по 30.09.2019 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 961 912, 26 грн, що підтверджується 811 видатковими накладними (т. 1, а.с. 51-250; т. 2, а.с. 1-250; т. 3, а.с. 1-250; т. 4, а.с. 1-173), які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

Оскільки, відповідачем в порушення обумовлених договірних зобов`язань не було здійснено оплату поставленого товару за договором поставки № 0201-НА/19, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості в розмірі 961 912, 05 грн.

Статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Зокрема, частиною 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст.662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями частин 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором може бути передбачено розстрочення платежу. Аналіз наведених норм матеріального права у сукупності з умовами договору дає підстави для висновку, що дереалізація товару протягом встановленого строку з моменту поставки та невчинення покупцем (боржником) зі спливом указаного строку передбачених договором дій щодо повернення товару постачальникові тягне за собою обов`язок покупця оплатити товар.

За встановленими обставинами з 26.06.2019 позивачем зазначено, що жодних оплат або повернення товару не відбувалося, тому станом на 23.04.2020 залишилася заборгованість ПП «НАША АПТЕКА» перед ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.», що становить 961 912,05 грн.

Враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару, суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Враховуючи всі обставини та встановлення факту невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за договором поставки № 0201-НА/19 від 02.01.2019, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 961 912,05 грн є цілком обґрунтованими, тому зважаючи на зміст позовних вимог, встановлених під час розгляду справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене вище, керуючись Кодексом з процедур банкрутства та статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Наша аптека» (02140, місто Київ, проспект Бажана, будинок 36, приміщення 84, ідентифікаційний код 25390449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» (03110, місто Київ, вулиця Миколи Амосова, будинок 10, ідентифікаційний код 21633086) 961 912 (дев`ятсот шістдесят одну тисячу дев`ятсот дванадцять) грн 05 коп. заборгованості за поставлений товар та 14 428 (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять вісім) грн 69 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Омельченко