ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021м. ДніпроСправа № 904/5674/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ Дніпропроект", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 19 095 грн. 41 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ Дніпропроект" Дніпровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 02.06.2021 № б/н, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" заборгованість у розмірі 19 095 грн. 41 коп., з яких: 16 608 грн. 20 коп. - заборгованість за поставлений товар, відповідно до видаткової накладної від 19.12.2019 № ДП2551, 798 грн. 82 коп. - 3% річних, 1 688 грн. 39 коп. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані усною домовленістю між сторонами на поставку товару та порушенням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати прийнятого ним товару на суму 16 608 грн. 20 коп., що стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду від 14.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідач вимоги суду не виконав та не надав витребувані судом документи.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду від 14.06.2021 завчасно надіслана відповідачу за його місцезнаходженням, згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Відповідно до поштового повідомлення № 063, що повернулося до суду 24.06.2021, відповідачем ухвалу суду від 14.06.2021 отримано 17.06.2021.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до видаткової накладної від 19.12.2019 № ДП2551 Товариство з обмеженою відповідальністю "НВФ Дніпропроект" здійснило поставку товару лист г/к 5мм 1500х6000 у кількості 3 пачки вагою 1,060т загальною вартістю 13 559 грн. 17 коп. без ПДВ та лист г/к 6 мм 2000х6000 у кількості 1 пачка вагою 0,216 т загальною вартістю 2 781 грн. 00 коп. без ПДВ, що складає загальну суму 19 608 грн. 20 коп. з ПДВ, Товариству з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" (а.с. 6). Угода у письмовому вигляді між сторонами не укладалася.

Факт отримання відповідачем продукції, вказаної у накладній, підтверджується підписом представника відповідача директора з виробництва Брік О.М. у зазначеній видатковій накладній, а також у товарно-транспортній накладній від 19.12.2019 № ДП2551, яка скріплена печаткою підприємства відповідача (а.с. 7).

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання щодо повної оплати поставленого товару виконав частково, сплативши на користь позивача 3000 грн. 00 коп., на підтвердження чого надав копії платіжних доручень від 02.07.2020 № 491 на суму 1000 грн, від 15.09.2020 № 154 на суму 1000 грн, від 24.02.2021 № 439 на суму 1000 грн (а.с. 8-10), у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 16 608 грн. 20 коп.

Станом на час розгляду справи заборгованість відповідача у вказаній сумі залишилась не оплаченою, що і є предметом даного спору.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 798 грн.827 коп. за період з 20.12.2019 по 02.06.2021 та інфляційні втрати в розмірі 1 688 грн. 39 коп. за період з січня 2020 по квітень 2021.

Доказів оплати спірної вказаної заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є факт поставки товару, строк оплати, наявність часткової оплати, наявність прострочення оплати вартості поставленого товару.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

За умовами ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як встановлено судом, фактичні дії сторін свідчать про існування між сторонами відносин купівлі-продажу, в результаті чого у відповідача виникли грошові зобов`язання зобов`язання по сплаті вартості отриманого товару.

Матеріалами справи підтверджується наявність у діях сторін волевиявлення на встановлення правовідносин безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов`язку, що не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, строк оплати поставленого позивачем та отриманого відповідачем товару за спірною накладною є таким, що настав 19.12.2019.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому, господарський суд не приймає в якості належних доказів часткової оплати відповідачем вартості поставленого товару на суму 3000 грн. 00 коп. надані позивачем копії платіжних доручень від 02.07.2020 № 491, від 15.09.2020 № 154, від 24.02.2021 № 439, оскільки у призначенні платежу у вказаних платіжних дорученням міститься посилання на видаткову накладну № 2543 від 19.12.2019, яка не є предметом даного спору.

З огляду на відсутність належних доказів оплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару за спірною накладною, заборгованість відповідача складає 19 608 грн. 20 коп.

Разом з тим, господарський суд не вправі виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог, вимагати стягнення заборгованості у меншому розмірі є правом позивача.

Враховуючи, що відповідачем своєчасно не сплачено вартість поставленого позивачем товару, суд вважає позовну вимогу про стягнення боргу у розмірі 16 608 грн. 20 коп. обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

За результатами перевірки наданого позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з огляду на встановлену судом суму основного боргу, суд дійшов висновку, що розмір вказаних нарахувань є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Пред`явлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі. Перевіркою правильності здійсненого позивачем розрахунку порушень не встановлено

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені усною домовленістю сторін, майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати поставленого товару, чим порушив вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 16 608 грн. 20 коп. вартості поставленого товару, 798 грн. 82 коп. 3 % річних, 1 688 грн. 39 коп. інфляційних втрат, - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КВМШ Плюс" (50006, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Степана Тільги, буд. 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ Дніпропроект" (50072, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кременчуцька, буд. 69, ) 16 608 грн. 20 коп. (шістнадцять тисяч шістсот вісім грн. 20 коп.) основного боргу, 798 грн. 82 коп. (сімсот дев`яносто вісім грн. 82 коп.) 3% річних, 1 688 грн. 39 коп. (одну тисячу шістсот вісімдесят вісім грн. 39 коп.) інфляційних втрат, 2 270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Повне рішення складено 09.08.2021

Суддя І.А. Рудь