РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.07.2021Справа № 910/5345/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Компанія Транско »

до Акціонерного товариства « Українська залізниця »

про визнання недійсним пункти додатку до договору та стягнення 4823784,00 грн.

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Окуджава Г.Л.

Представники сторін:

Від позивача Єрьоменко В.В. - адвокат

Від відповідача Никипорець І.Ф. - предст.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю « Компанія Транско » звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства « Українська залізниця » про визнання недійсними пункти 3.7,3.15 - 3.17, 4.1.3, 4.2.3, 5.1.7, 5.1.9, 7.2-7.3 додатку 1-8 « Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника » до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 24.03.2020 № 8132095 та стягнення з Акціонерного товариства « Українська залізниця » 4823784,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 07.04.2021 р. відкрито провадження у справі № 910/5345/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого засідання на 20.05.2021 р.

У підготовчому засіданні 20.05.2021 р. оголошувалась перерва до 10.06.2021 р.

Ухвалою від 10.06.2021 р. підготовче провадження було закрите і справа призначена до розгляду по суті на 15.07.2021 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

24.03.2020 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 8132095.

Договір перевезення укладено в електронній формі, шляхом приєднання позивача до договору перевезення, опублікованого відповідачем на веб - сайті http://uz-cargo.com/ 25 лютого 2020

Зазначене підтверджується заявою позивача № 41640716/2020-004 від 24.03.2020 та повідомленням відповідача № 99-41640716/2020-002 від 24.03.2020

За вказаним договором перевезення відповідач надає позивачу послуги з організації та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях ( експорт, імпорт ) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та /або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Розрахунки між позивачем та відповідачем за договором перевезення здійснюються з використанням особового рахунку № 8132095.

Згідно п.4.2, п. 4.4 договору від 25.02.2020 оплата послуг здійснюється на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання відповідача.

Одержані на поточний рахунок кошти відповідач зараховує на особовий рахунок позивача.

По мірі виконання перевезень та надання послуг, відповідачем відображається в особовому рахунку використання позивачем коштів за добу для оплати, серед іншого, штрафів та пені.

09.06.2019 р. між сторонами укладена додаткова угода № 19, за умовами якої відповідач надає позивачу послуги перевезення у власних вагонах відповідача з узгодженими строками і обсягами ( узгоджена щомісячна кількість вагонів визначеного роду рухомого складу протягом узгодженого сторонами строку надання послуги ).

23.06.2020 р. відповідач погодив позивачу замовлення послуги довгострокових вагонів в кількості 800 вагонів - зерновозів щомісячно строком на 9 місяців ( замовлення позивача від 19.06.2020 № 41640716/2020-00028 та повідомлення відповідача від 23.06.2020 № УЗ - 41640716/2020-00029 )

27.08.2020 р. відповідач погодив позивачу замовлення послуги довгострокових вагонів в кількості 600 вагонів - зерновозів щомісячно строком на 12 місяців ( замовлення позивача від 26.08.2020 № 41640716/2020-00034 та повідомлення відповідача від 27.08.2020 № УЗ - 41640716/2020-00035 )

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з 21.08.2020 р. умови надання послуги довгострокових вагонів були викладені відповідачем у формі додатку № 1-8 « Умови надання послуги перевезення з узгодженими строками та обсягами у власних вагонах перевізника »

Вказані додаткові умови містять такі положення:

пункти 3.7,3.15 - 3.17, 4.1.3, 4.2.3, 5.1.7, 5.1.9, 7.2-7.3 - позивач має право відмовитись від погодженого замовлення, направивши відповідачу повідомлення не пізніше ніж за три робочих дні до дати скасування, та сплативши неустойку, визначену у розділі 7 цього додатку до договору за весь невиконаний строк та обсяг перевезень, зазначений в погодженому замовленні. Відмова позивача від сплати неустойки є підставою для припинення виконання зобов`язань відповідачем.

пункти 3.14 - 3.15 - відповідач за результатом надання послуг надає позивачу зведену відомість. У разі невиконання позивачем узгоджених обсягів перевезень відповідачем нараховується позивачу неустойка, яка відображається в інформаційному повідомленні щодобового переліку та у зведеній відомості.

30.09.2020 р. відповідач списав з особового рахунку позивача № НОМЕР_1 неустойку:

за нереалізацію погодженого обсягу перевезень за послугою довгострокових вагонів відповідно до замовлення від 19.06.2020 № 41640716/2020-00028 - в сумі 2730728,00 грн.;

за нереалізацію погодженого обсягу перевезень за послугою довгострокових вагонів відповідно до замовлення від 26.08.2020 № 41640716/2020-00034 - в сумі 2093056,00 грн.

Загальна сума списаної відповідачем неустойки становить 4823784,00 грн.

Позивач вважає, що положення додаткових умов 1-8 про неустойку суперечать актам цивільного законодавства, а саме розміри неустойки, передбачені вказаними додатковими умовами не відповідають положенням про відповідальність вантажовідправника за статутом залізниць України

Частиною 1 ст. 23 Закону України « Про залізничний транспорт » передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів вантажовідправники несуть відповідальність за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та в розмірах, що визначаються Статутом залізниць України.

Крім того, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до п. 12.4 договору перевезення має право на односторонню відмову від додаткових умов 1-8

Однак пункти 3.7,3.15 - 3.17, 4.1.3, 4.2.3, 5.1.7, 5.1.9, 7.2-7.3 додаткових умов 1- 8 встановлюють неустойку за односторонню відмову від цих умов, що суперечить ч. 1 ст. 546, ст. 549, ч. 1 ст. 611 ЦК України.

З цих підстав просить суд визнати недійсними положення перелічених пунктів додаткових умов 1-8

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного додатку до договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, позивач, всупереч вимогам вказаної статті, не надав суду обґрунтованих доказів того, що пункти 3.7,3.15 - 3.17, 4.1.3, 4.2.3, 5.1.7, 5.1.9, 7.2-7.3 додаткових умов 1- 8 суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Щодо правомірності нарахування та стягнення відповідачем неустойки у розмірі 4823784,00 грн., то як встановлено судом позивачем не були дотримані зобов`язання за договором перевезення, а саме не виконанні зобов`язання в частині строку та обсягу перевезень, а тому суд вважає, що відповідач правомірно нарахував неустойку у заявленому розмірі.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 23.07.2021

Суддя В.І.Пінчук