ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 Справа № 917/720/21

Господарський суд Полтавської області в складі судді Іванко Л.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця Бойчук Зої Іванівни, АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "БУРОВА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНИЯ "ТЕХНІКС", 36002, м. Полтава, вул. Олени Пчілки, буд, 25, кім. 205, ідент. код 39917201

про стягнення 671039,27 грн.

встановив:

До господарського суду Полтавської області надійшов позов (вхід.№767/21 від 11.05.2021 р.) Фізичної особи - підприємця Бойчук Зої Іванівни до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУРОВА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНИЯ "ТЕХНІКС" про стягнення 671039,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору на виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом №10.19 від 02.09.2019 року, а саме не розрахувався за надані позивачем автотранспортні послуги з перевезення вантажів, у зв`язку з чим у нього утворився борг у сумі 592252,80 грн.

Відповідач у відзиві (вхід.№5852 від 31.05.2021 р.) заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що строк оплати по договору у відповідача не настав, а також вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження надання відповідачу рахунків на оплату.

У відповіді на відзив (вхід.№5994 від 01.06.2021 р.) позивач спростовує доводи відповідач, викладені у відзиві, поданими доказами та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Крім того, до господарського суду від позивача надійшло клопотання про приєднання доказі до матеріалів справи (вхід.№6466 від 14.06.2021 р.) в якому позивач просить суд визнати поважними причини пропуску процесуального строку для подання доказів, поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, для подання доказів та приєднати їх до матеріалів справи.

Відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку для подання доказів.

На підставі викладеного суд задовольняє клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для надання доказів та приєднує їх до справи.

Інших заяв по суті справи сторони суду не надали.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 14.05.2021 року позовну заяву Фізичної особи - підприємця Бойчук Євгенія Васильовича прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою господарського суду від 01.06.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурова енергетична компанія "Технікс" про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ТОВ "БЕК "Технікс" судом зазначено, що враховуючи обставини, визначені ч. ч. 1, 2 ст. 247 ГПК України, характер спірних правовідносин та незначний обсяг доказів у справі, дана справа є малозначною в силу закону (п. 2 ч. 5 ст. 12 ГПК України) та підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

02.09.2019 року між фізичною особою - підприємцем Бойчку З.І. (далі - перевізник, ФОП Бойчук З.І.) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БУРОВА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНИЯ "ТЕХНІКС" (далі - замовник, ТОВ "БЕК"ТЕХНІКС") було укладено договір на виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом №10.19 (далі - договір), відповідно до п. 1.2. якого замовник пред`являє, а перевізник зобов`язується доставити пред`явлений вантаж в пункт призначення згідно умов договору і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі.

Відповідно до п. 4.8. договору, перевізник забезпечує своєчасну доставку вантажу в пункт призначення видає вантаж вантажоодержувачу, що зазначений у товарно-транспортній накладній.

У розділі 5 договору сторони узгодили порядок розрахунків.

Так, у п. 5.1. договору сторони погодили, що вартість послуг узгоджується сторонами при погодженні умов перевезення. За вимогою замовника перевізник зобов`язаний надати калькуляцію витрат на транспортування вантажу.

Розрахунки між перевізником і замовником проводяться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок. Термін здійснення оплати - протягом 3-х банківських днів після прибуття автомобіля перевізника для розвантаження в кінцевий пункт призначення, згідно виставлених на оплату рахунків, або обумовлюються сторонами додатково ( п. п. 5.2, 5.3. договору).

В додатку №1 "Протокол погодження договірної ціни" від 02.09.2019 року до договору, сторони погодили вартість автотранспортних послуг.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем надано відповідачу послуги по перевезенню вантажу на загальну суму 592252,80 грн., що підтверджується підписаними представниками обох сторін актами здавання - приймання виконаної роботи, а саме:

- Акт здавання - приймання виконаної роботи № 134 від 18.11.2019 р. на суму 140340,00 грн.;

- Акт здавання - приймання виконаної роботи № 136 від 18.11.2019 р. на суму 109524,00 грн.;

- Акт здавання - приймання виконаної роботи № 138 від 18.11.2019 р. на суму 133788,00 грн.;

- Акт здавання - приймання виконаної роботи № 154 від 28.12.2019 р. на суму 70248,00 грн.;

- Акт здавання - приймання виконаної роботи № 155 від 28.12.2019 р. на суму 71460,00 грн.;

- Акт здавання - приймання виконаної роботи № 156 від 30.12.2019 р. на суму 31756,80 грн.;

- Акт здавання - приймання виконаної роботи № 157 від 30.12.2019 р. на суму 35136,00 грн.;

та відповідними товаротранспортними накладними до вказаних актів.

За фактом наданих послуг по договору на виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом №10.19 від 02.09.2019 року позивачем було виставлено відповідачу відповідні рахунки на оплату: №134 від 18.11.2019 р., № 136 від 18.11.2019 р., №138 від 18.11.2019 р., № 154 від 28.12.2019 р., № 155 від 28.12.2019 р., № 156 від 30.12.2019р., № 157 від 30.12.2019 р.

Відповідач за надані по договору №10.19 від 02.09.2019 року послуги не розрахувався у зв`язку з чим у нього утворився борг у розмірі 592 252,80 грн.

При прийнятті рішення, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно п. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України визначено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що строк виконання обов`язку відповідача з оплати наданих послуг настав, проте, відповідач надані послуги не оплатив, у зв`язку з чим заборгованість відповідача складає 592252,80 грн.

Посилання відповідача у відзиві на те, що строк з оплати не настав, оскільки позивачем не було направлено відповідачу рахунки на оплату спростовується наданими позивачем копіями реєстрів документів ФОП Бойчук Є.В. до ТОВ "БЕК"ТЕХНІКС" згідно яких відповідачу направлялися рахунки на оплату та акти виконаних робіт.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 29.04.2020 р. по справі №915/641/19 вказав, що "за своєю правовою природою рахунок на оплату не є перинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК країни та не є прострочення кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена у постановах Верховного Суду України від 28.03.2018 р. у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 р. у справі №923/712/17, від 21.01.2019 р. у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 р. у справі №918/537/18, від 29.08.2019 р. у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 р. у справі №915/400/18".

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 592252,80 грн. є обґрунтованою та підтвердженою належними доказами, а отже підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за неналежне виконання умов договору позивач також просить стягнути з відповідача 53927,09грн. інфляційних та 24859,38 грн. 3% річних.

Пунктом 6.2. договору узгоджено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов даного договору відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення 53927,09грн. інфляційних та 24859,38 грн. 3% річних, суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір сум відповідає вимогам законодавства та договору, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідачем не надано суду жодних доказів які б спростовували викладені у позові обставини.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 592252,80 грн. основного боргу, 53927,09грн. інфляційних та 24859,38 грн. 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати понесені ним у даній справі.

За ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Суд встановив, що при подачі даного позову позивачем сплачено 10065,60 грн. судового збору за платіжним дорученням № 247 від 05.05.2021 р.

Відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути на його користь 50000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Отже, в підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката, позивач подав:

- договір №375/БЗ про надання правової допомоги від 08.04.2021 року;

- додаткову угоду №1 від 08.04.2021 року до договору №375/БЗ про надання правової допомоги від 08.04.2021 року;

- розрахунок вартості робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги по справі від 12.04.2021 року;

- рахунок - фактуру №375/БЗ від 08.04.2021 року;

- копію виписки з ЄДРПОУ щодо Адвокатського бюро "Андрія Оніщенко";

- копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України щодо Адвокатського бюро "Андрія Оніщенко";

- копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №375 на ім`я Оніщенко А.Ю.

Між позивачем та Адвокатським бюро "Андрія Оніщенко" був підписаний розрахунок вартості робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги по справі від 12.04.2021 року, в якому сторони підтвердили надання адвокатом послуг та вартість цих послуг.

В ході розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі, відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на правову допомогу адвоката в порядку ч. 5 ст. 126 ГПК України та не довів неспівмірності таких витрат в порядку ч. 6 ст. 126 ГПК України, що виключає можливість суду самостійно (без вказаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в Постанові № 922/619/18 від 08.04.2019 року).

З огляду на наявні матеріали справи та встановлені обставини, суд вважає, що представник позивача підтвердив поданими належними та допустимими доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи 917/720/21. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та їх стягнення з відповідача в сумі 50000 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 232 - 233, 237 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУРОВА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНИЯ "ТЕХНІКС" (36002, м. Полтава, вул. Олени Пчілки, буд, 25, кім. 205, ідент. код 39917201) на користь Фізичної особи - підприємця Бойчук Зої Іванівни ( АДРЕСА_1 , ідент. код НОМЕР_1 ) 592252,80 грн. основного боргу, 53927,09грн. інфляційних, 24859,38 грн. 3% річних, 10065,59 грн. витрат з оплати судового збору та 50000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.