УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

03.08.2021Справа № 906/732/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши заяву Дочірнього підприємства Київський туристський готель «Дружба» Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 34 391,10 грн,

УСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство Київський туристський готель «Дружба» Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР» звернулося до Господарського суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 34 391,10 грн за договором оренди від 01.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області № 906/732/21 від 05.07.2021 матеріали вказаної позовної заяви передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

26.07.2021 матеріали вказаної заяви про видачу судового наказу надійшли до Господарського суду міста Києва.

Розглянувши вказану заяву Дочірнього підприємства Київський туристський готель «Дружба» Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР» про видачу судового наказу, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

У п. 16 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарські суди розглядають справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Відповідно до ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Ці приписи законодавства є спеціальними, які підлягають безумовному врахуванню як учасниками справи, так і судом, для цілей визначення порядку правового регулювання при здійсненні стягнення на підставі судового наказу.

Так, за наслідками дослідження відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що ОСОБА_1 значиться фізичною особою-підприємцем з ідентифікаційним номером .

Однак, у заяві про видачу судового наказу боржником визначено ОСОБА_2 як фізичну особу, хоч і вказано на її статус як фізичної особи - підприємця.

Більше того, договір оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) від 01.04.2020, на підставі якого ґрунтуються вимоги заявника, укладений останнім з ОСОБА_2 саме як фізичною особою.

Жодних посилань на статус ОСОБА_2 як фізичної особи - підприємця вказаний договір не містить, як і не містять інші долучені до заяви документи на підтвердження заявлених вимог, а саме: акт приймання-передачі від 01.04.2020, рахунки на оплату, акт звірки взаємних розрахунків, рішення правління Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР» № РП-01-2 від 26.01.2021.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статті 25 ЦК України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України вказано, що всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати всі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

З аналізу вказаних вимог цивільного законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплене й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «ФОП» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Суд зазначає, що у вказаних правовідносинах за договором оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) від 01.04.2020 з одного боку є юридична особа - Дочірнє підприємство Київський туристський готель «Дружба» Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР», а з іншого - ОСОБА_2 як фізична особа.

За таких обставин, оскільки договірні відносини заявника склалися з боржником як фізичною особою, то вимоги Дочірнього підприємства Київський туристський готель «Дружба» Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР» не можуть бути розглянуті в порядку господарського судочинства, натомість їх належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 175 ГПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При цьому, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у видачі судового наказу за заявою Дочірнього підприємства Київський туристський готель «Дружба» Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР» на підставі пункту 4 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 2 ст. 152 ГПК України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Дочірнього підприємства Київський туристський готель «Дружба» Приватного акціонерного товариства «УКРПРОФТУР» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 34 391,10 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Т. Ю. Трофименко