ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Черкаси справа № 925/748/21

Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні розглянув справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», м. Черкаси, вул. Гоголя, 285

до фізичної особи-підприємця Криниці Павла Михайловича, АДРЕСА_1

про стягнення 11572,42 грн заборгованості за договором,

без виклику та участі представників сторін.

Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця Криниці Павла Михайловича про стягнення 11572,42 грн за Договором про доступ до інфраструктури об`єкта доступу №17-02/21-20 від 01.12.2020, з яких:

- 11232,00 грн основного боргу,

- 272,34 грн пені,

- 68,08 грн 3 % річних,

та відшкодування судових витрат.

Сторони належно повідомлені про час та місце проведення засідання, що підтверджено розписками в поштових повідомленнях учасників.

За результатами розгляду справи судом прийнято рішення без його проголошення відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом з`ясовано та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

01.12.2020 між ПАТ «Черкасиобленерго» (Позивач, Виконавець, Кредитор) та ФОП Криниця П.М. (Відповідач, Замовник, Боржник) був укладений договір №17-02/21-20 про доступ до інфраструктури об`єкта доступу (а.с. 8-10).

За умовами договору виконавець зобов`язався надати замовнику доступ до інфраструктури об`єкта енергетики опор повітряних ліній електропередач 0,4-20 кВ. Замовник зобов`язався вносити плату за доступ до об`єктів електроенергетики п. 1.1. договору.

Розмір плати встановлений в 0,3% мінімальної заробітної плати за одну опору на місяць (з ПДВ) п. 2.1. договору.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається станом на 1 січня поточного року.

Розрахунок вартості доступу до електроопор позивача наведений в додатку №2 до договору 37 опор для одного надавача телекомунікаційних послуг (436,97 грн.), та 238 електроопор для кількох надавачів телекомунікаційних послуг (1405,39 грн.).

21.12.2020 між сторонами підписана додаткова угода №1 до договору, у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати в державі. Розмір плати відповідно збільшився до 555,00 грн. та 1785,00 грн (а.с. 15).

Пунктом 3 Додаткової угоди №1 до Договору встановлено, що вона вступає в силу з 01.01.2021.

Позивач надав доступ відповідачеві до своїх електроопор. Натомість відповідач повного та належного розрахунку за послугу не провів.

Розмір плати, яку замовник зобов`язаний був сплатити виконавцю на підставі п. 2.2 Договору за доступ до інфраструктури, складає 11232,00 грн.

Позивач свої зобов`язання за Договором про доступ до інфраструктури об`єкта доступу виконав у повному обсязі та надав відповідачу доступ до опор повітряних ліній електропередачі ПЛ 0,4-20 кВ (відповідно до кількості опор та місць розташування, визначених в Додатку №2 до Договору).

Відповідачем свої обов`язки по оплаті за доступ до опор повітряних ліній електропередачі не виконано, у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість в сумі 11232,00 грн.

Відповідно до умов Договору відповідач мав сплатити за перший місяць (грудень 2020) до 07.12.2020, наступні місяці до 25 числа, що передує тому, за який надається послуга.

Відповідач сплатив кошти лише за грудень 2020 року.

На суму заборгованості позивачем нараховано 272,34 грн пені, 68,08 грн 3 % річних з простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

Порушення відповідачем умов договору стало причиною звернення позивача до суду для захисту свого права на отримання справедливого розрахунку та примусового стягнення боргу.

Відповідач вимоги не заперечив, відзиву не надав, пропозицій по погашенню боргу чи доказів погашення боргу не направив.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи письмові пояснення та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є, суб`єктами господарювання на ринку послуг України.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини надання послуг щодо доступу до інфраструктури об`єктів електроенергетики на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своїм змістом представлений договір доступу до елементів інфраструктури від 01.12.2020 №17-02/21-20 є договором про надання послуг і відповідає вимогам ст. 901 ЦК України, відповідно до якої за договором послуги одна сторона (виконавець) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказану роботу, якщо інше не встановлено договором.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору від 01.12.2020 №17-02/21-20. Договір не заперечний сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Згідно зі ст. 902 ЦК України виконавець має надати послугу особисто.

Умови договору про розмір плати відповідають п. 2 ч. 7 ст. 17 Закону України «Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж», відповідно до якого розмір плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу не може перевищувати: за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики 0,3 % мінімальної заробітної плати за одну опору елемент будь-якої інфраструктури об`єкта доступу, у тому числі опору лінії електропередачі, на місяць.

Позивач свої зобов`язання за Договором про доступ до інфраструктури об`єкта доступу виконав у повному обсязі та надав відповідачу доступ до опор повітряних ліній електропередачі ПЛ 0,4-20 кВ (відповідно до кількості опор та місць розташування, визначених в Додатку №2 до Договору).

Відповідачем свої обов`язки по оплаті за доступ до опор повітряних ліній електропередачі не виконано, у зв`язку з чим за останнім рахується заборгованість в сумі 11232,00 грн.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, Відповідач не може бути звільнений від виконання зобов`язання щодо оплати наданих послуг, строк виконання якого настав.

Заборгованість за отримані послуги в сумі 11232,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі вказаних положень чинного законодавства позивачем нарахована та заявлена до стягнення з відповідача сума в розмірі 68,08 грн 3% річних від простроченої суми основної заборгованості.

Відповідно до п. 4.3 Договору у випадку порушення строків оплати, передбачених п. 2.2 Договору, Замовник зобов`язується сплатити на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення.

На підставі цього положення договору позивачем нарахована та заявлена до стягнення з відповідача пеня у розмірі 272,34 грн.

Здійснивши перевірку правильності нарахування пені і річних нарахувань за допомогою калькулятора штрафних санкцій апаратного комплексу «Еліт: Ліга Закон», судом встановлено, що позивачем вірно здійснено розрахунки та нарахування.

Суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до приписів ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 2270,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: фізичної особи-підприємця Криниці Павла Михайловича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер ЄДРПОУ НОМЕР_1 , номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

11232,00 грн основного боргу, 272,34 грн пені, 68,08 грн 3 % річних,

2270,00 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення, або через господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 13.07.2021.

Суддя Г.М.Скиба