ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2304/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 від 03.08.2021р. вх. № ГСОО 2-991/21 про вжиття заходів забезпечення позову, поданому разом з позовною заявою від 03.08.2021 р. за вх. № ГСОО 2392/21 до Автогаражного кооперативу „Шкільний про стягнення 403111,95 грн.

Заява ОСОБА_1 від 03.08.2021р. вх. № ГСОО 2-991/21 про вжиття заходів забезпечення позову розглядається судом відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Встановив: Позивач ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Автогаражного кооперативу „Шкільний про стягнення грошової компенсації вартості майна у кооперативі у зв`язку із виключенням із членів у розмірі 132867,00 грн., інфляції у розмірі 20062,92 грн., 3% річних у розмірі 9965,03грн., грошової компенсації завданої матеріальної шкоди у розмірі 48950,00 грн. та грошової компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 181817,00 грн.

Одночасно з поданням позовної заяви до суду, ОСОБА_1 було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Автогаражному кооперативу „Шкільний в межах суми вимоги, а саме: 403111,95 грн.

В обґрунтування поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову від 03.08.2021р. вх. № ГСОО 2-991/21 ОСОБА_1 було зазначено суду наступне.

За текстом поданого позову позивачем було зазначено суду, що Рішенням № 155 Виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 07.03.1980 р. Про організацію кооперативу по будівництву і експлуатації колективного гаражу- стоянки для автомобілів і мотоциклів індивідуальних власників в районі Шкільного аеродрому визнано законним самочинне будівництво гаражів та виділено земельну ділянку площею 3,32 га для наступного будівництва гаражів колишнім військовим із організацією відповідного автогаражного кооперативу.

У подальшому ОСОБА_2 набув членства у Автогаражному кооперативі "Шкільний", отримав у користування земельну ділянку № 843 під будівництво гаража. Капітальна будівля гаражу була повністю побудована ним за власні кошти (далі - Гараж).

ОСОБА_1 у 2009 році після смерті чоловіка набула членства у Автогаражному кооперативі "Шкільний" та успадкувала права володіння, користування, а за згодою відповідача розпоряджання Гаражем (ст.19-1 Закону "Про кооперацію). Гаражем позивач не користувалась через те, що вже є пенсіонером, інвалідом Другої світової війни та має важкий стан здоров`я.

25.12.2016р. рішенням загальних зборів членів Автогаражного кооперативу "Шкільний" позивача було виключено із членів кооперативу за несплату членських внесків, а Гараж повинен бути запропонований особам, які мають бажання ним користуватися після сплати заборгованості за членскими внесками, сплати оцінку та оціночної вартості Гаражу, із наступним прийняттям нового користувача Гаражу у члени Автогаражного кооперативу "Шкільний".

10.03.2017р. син позивача виявив, що на Гаражі були встановлені інші замки, після чого позивач більше не мала доступу до Гаражу та можливості забрати власні речі. Через викладене сімя позивача звернулась до поліції із заявою про злочин, на підставі чого було відкрито кримінальне провадження №0001891 від 19.05.2017р.

Також позивачем було зазначено суду, що строк зазначений у ч. 3 ст.21 Закону на одержання позивачем своєї частки грішми сплив 01.01.2019 року. Ринкова вартість Гаража на момент припинення членства позивача у Автогаражному кооперативі "Шкільний" становить орієнтовно 132 867, 00 грн., тому позивач вважає за необхідне отримати грішми вартість майна внаслідок припинення свого членства у Автогаражному кооперативі "Шкільний". За даними позивача вартість майна, яка підлягає компенсації грошами становить 132 867, 00 грн., тому в даному випадку індекс інфляції за весь час прострочення становить 115,10 - 20062,92 грн., а три проценти річних від простроченої суми складають 9965,03 грн.

Вартість майна, що позивач зберігала у Гаражі оцінюється близько 48950, 00 грн. та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та з урахуванням обставин справи, позивач вважає, що компенсація моральної шкоди підлягає стягненню із відповідача у розмірі 181817,00 грн., що дорівнює сумі грошової оцінки паю та вартості матеріальної шкоди.

Ґрунтуючи подану заяву про забезпечення позову, позивачем було зазначено суду, що приймаючи до уваги обставини, викладені у позові та прострочення відповідачем свого грошового зобов`язання, він переконаний, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 03.08.2021р. вх. № ГСОО 2-991/21 про вжиття заходів забезпечення позову , суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями абз. 1 ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.138 ГПК України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16).

Судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 направлено на стягнення з Автогаражного кооперативу „Шкільний грошової компенсації вартості майна у кооперативі у зв`язку із виключенням із членів у розмірі 132867,00 грн., інфляції у розмірі 20062,92 грн., 3% річних у розмірі 9965,03 грн., грошової компенсації завданої матеріальної шкоди у розмірі 48950,00 грн. та грошової компенсації завданої моральної шкоди у розмірі 181817,00 грн.

Отже, відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Проте, матеріали заяви про забезпечення позову, що подані ОСОБА_1 , не містять доказів та не засвідчують факти та посилання позивача, що викладені ним у заяві про забезпечення позову.

При цьому, господарський суд зазначає, що підстави, що визначені позивачем у поданій ним позовні заяві до Автогаражного кооперативу „Шкільний про стягнення 403111,95 грн. не можна розглядати як безспірні та такі, що не ще потребують доведення та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення поданого позову.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Між тим, на переконання суду, у заяві позивача про забезпечення позову відсутні посилання на наявність будь-яких доказів задля встановлення обставин, з якими позивачем пов`язується необхідність застосування певного виду забезпечення позову.

Згідно з ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Керуючись ст.ст.136-138,140,234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову від 03.08.2021р. вх. № ГСОО 2-991/21.

Ухвала набирає чинності 05.08.2021р. та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Т.Г. Д`яченко