ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2021 року Справа № 712/15237/19

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Пріхно Л.А.,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 - особисто,

Пропадущий А.В. - адвокат,

від першого відповідача - Нестерко І.О. - адвокат,

від другого відповідача - Мартинюк О.С. - адвокат,

від третьої особи - представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1 , с. Пединівка, Звенигородського

району, Черкаської області

до 1. товарної біржі агропромислового комплексу центральних

областей України, м. Черкаси

2. товариства з обмеженою відповідальністю "Військово-

патріотичний центр "Шампань", м. Звенигородка, Черкаської області

за участі третьої особи: ОСОБА_2 , м. Київ

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до товарної біржі агропромислового комплексу центральних областей України, м. Черкаси та товариства з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань" про визнання недійсними договорів купівлі-продажу укладених на біржі між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань", а саме:

- договір купівлі-продажу № 120035/1 від 20 грудня 2012 року;

- договір купівлі-продажу № 130006/3 від 29 листопада 2013 року;

- договір купівлі-продажу № 120026/1 від 18 грудня 2013 року;

- договір купівлі-продажу № 130050 від 26 грудня 2013 року;

- договір купівлі-продажу № 130070 від 27 грудня 2013 року;

- договір купівлі-продажу № 140010/1 від 15 квітня 2014 року;

- договір купівлі-продажу № 140019/1 від 04 липня 2014 року;

- договір купівлі-продажу № 140023 від 07 липня 2014 року;

- договір купівлі-продажу №140062/1 від 11 листопада 2014 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 листопада 2019 року відкрито провадження у справі №712/15237/19.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2020 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товарної біржі агропромислового комплексу центральних областей України та товариства з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань", за участі третьої особи: ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2020 року залишено без змін.

05 березня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в порядку ч.1 ст.256 ЦПК України, за заявою позивача, направив справу №712/15237/19 для розгляду до Господарського суду Черкаської області.

Відповідно до ст.ст. 6, 32 ГПК України вищезазначену справу 16 березня 2021 року передано на розгляд судді Васяновичу А.В.

Відповідно до ч.6 ст.31 ГПК України спори між судами щодо підсудності не допускаються.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29 березня 2021 року справу №712/15237/19 прийнято до свого провадження суддею Васяновичем А.В.

Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 10 год. 00 хв. 18 травня 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 18 травня 2021 року суд відклав розгляд справи на 11 год. 00 хв. 03 червня 2021 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 03 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті призначено на 14 год. 30 хв. 01 липня 2021 року.

В судовому засіданні, яке відбулося 01 липня 2021 року суд оголосив перерву до 10 год. 00 хв. 30 липня 2021 року.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується реєстром поштових відправлень Господарського суду Черкаської області.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник першого відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначав, що висновки судових експертиз №1/736 від 24 квітня 2017 року та №1/1913 від 19 серпня 2017 року, що були виконані Черкаським НДЕКЦ МВС України проведених у кримінальному провадженні №00000091 не можна вважати належними та допустимим доказами, оскільки останні були виконані не на замовлення учасника справи та не на підставі ухвали суду про призначення експертизи у цій справі, а отримані в рамках кримінального провадження.

В оскаржуваних договорах зазначено запасні частини "бувші у використанні" рік виготовлення товарів та термін користування сторонами договорів не визначено. Тому позивачем не доведено, що запасні частини, які є предметом біржових договорів були в користуванні терміном понад один рік, а тому перший відповідач вважає, що норми Закону України "Про товарну біржу" не порушено.

Позивач є стороною оспорюваних правочинів, проте як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по товариству з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань" ОСОБА_1 є засновником товариства з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань", а відтак оскаржувані договори не порушують його прав та законних інтересів.

Товарна біржа агропромислового комплексу центральних областей України не є стороною оскаржуваних договорів купівлі-продажу, а тому позивачем безпідставно подано позов до цього відповідача.

Крім того, першим відповідачем заявлено про пропуск позивачем позовної давності.

Представник другого відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначав, що директор товариства з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань" Ольховська С.В., укладаючи та підписуючи оспорювані договори купівлі-продажу від імені підприємства, діяла в межах наданих їй повноважень.

Одним із засновників підприємства є позивач.

В свою чергу, ОСОБА_1 (як продавець) укладаючи оспорювані правочини, був обізнаний про те, що товариство з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань" набуває право власності на майно, а тому твердження про недійсність правочинів є безпідставним.

Висновки експерта №1/736 від 24 квітня 2017 року та №1/1913 від 19 серпня 2017 року були отримані в рамках кримінального провадження, а не на замовлення учасника даної справи та не на підставі ухвали Господарського суду Черкаської області про призначення експертизи.

Також другим відповідачем було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

В зв`язку з чим, другий відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

29 липня 2021 року від товарної біржі до суду надійшло письмове пояснення, в якому перший відповідач вказав, що в договорі №120035/1 допущено технічну помилку та вказано рік укладення договору "2012" замість "2013 року".

В судовому засіданні, яке відбулося 30 липня 2021 року згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №712/15237/19.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного:

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що підписів на договорах купівлі-продажу не вчиняв, майно у власність другого відповідача не передавав, грошові кошти не отримував.

Також позивач як на підставу своїх вимог зазначав, що сторони спірних правочинів не є членами товарної біржі, будь-які вживані товари не можуть бути предметом біржової торгівлі, а тому з посиланням на положення ст.ст.203, 215 та ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", договори купівлі-продажу укладені між позивачем та другим відповідачам є недійсними.

При цьому позивач, як на докази не підписання спірних правочинів посилається на висновки судових експертиз №1/736 від 24 квітня 2017 року, №1/1238 від 26 травня 2017 року, №1/1913 від 19 серпня 2017 року, що були виконані Черкаським НДЕКЦ МВС України та висновок експертів №906/1076-10749/17-23 здійснений Київським НДІСЕ, проведених у кримінальному провадженні №00000091, згідно яких всі підписи в оспрюваних правочинах виконані не позивачем, а іншою особою, з наслідуванням його справжнього підпису.

Згідно умов договору від 20 грудня 2012 року №120035/1 ОСОБА_1 продав, а товариство з обмеженою відповідальністю "Військово-патріотичний центр "Шампань" придбало запасні частини, бувші у використанні до БТР-60.

Згідно умов договору купівлі-продажу №130006/3 від 29 листопада 2013 року, другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до плаваючого колісного шасі БАЗ-6944.

Згідно договору купівлі-продажу №120026/1 від 18 грудня 2013 року другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до плаваючого колісного шасі БАЗ-6944.

Згідно договору купівлі-продажу №130050 від 26 грудня 2013 року другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до машини броньованої БРДМ-2.

Згідно договору купівлі-продажу №130070 від 27 грудня 2013 року другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до машини броньованої БРДМ-2.

Згідно договору купівлі-продажу №140010/1 від 15 квітня 2014 року другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до всюдиходу БТР-60.

Згідно договору купівлі-продажу №140019/1 від 04 липня 2014 року, другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до всюдиходу БТР-60.

Згідно договору купівлі-продажу №140023 від 07 липня 2014 року, другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до всюдиходу БТР-60.

Згідно договору купівлі-продажу №140062/1 від 11 листопада 2014 року, другий відповідач придбав у позивача запасні частини, бувші у використанні до машини броньованої БРДМ-1.

Вищевказані правочини посвідчені товарною біржею агропромислового комплексу центральних областей України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/736 від 24 квітня 2017 року виконаного на підставі постанови від 29 березня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 березня 2016 року №0000091 підписи від імені ОСОБА_1 у договорах купівлі-продажу № 120035/1 від 20 грудня 2012 року; № 130006/3 від 29 листопада 2013 року; № 120026/1 від 18 грудня 2013 року; № 130050 від 26 грудня 2013 року; № 130070 від 27 грудня 2013 року; № 140010/1 від 15 квітня 2014 року; № 140019/1 від 04 липня 2014 року; № №140062/1 від 11 листопада 2014 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису (підписів) ОСОБА_1 .

Згідно висновку експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/1913 від 19 серпня 2017 року виконаного на підставі постанови від 11 серпня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 березня 2016 року №0000091 підпис від імені ОСОБА_1 в графі "ОСОБА_1" у договорі купівлі-продажу №140023 від 07 липня 2014 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідачі вказують, що дані висновки є недопустимими письмовими доказами, оскільки вони виконані не на замовлення учасника даної справи та не на підставі ухвали Господарського суду Черкаської області про призначення експертизи.

Проте, судом враховано, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справи №923/188/20 та аналогічних доводів викладених у касаційній скарзі з цього питання не знайшов підстав для відступу від висновку Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №461/3675/17, про те, що висновки експерта, виконані у кримінальному провадженні, можуть враховуватись у якості допустимих доказів судами інших юрисдикцій, окрім кримінальної.

При цьому, у наведеній вище постанові Верховного Суду зазначається, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної.

Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України, при цьому сторони не позбавлені можливості надати суду докази на його спростування, клопотати перед судом про виклик у судове засідання експерта, який проводив експертизу, тощо.

Аналогічна позиція була неодноразово викладена Верховним Судом (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27 червня 2018 року у справі № 907/651/17, від 08 серпня 2018 року у справі № 907/679/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 918/204/18).

Рішення господарського суду ні за яких умов не може містити висновку про винуватість особи щодо якої порушена кримінальна справа.

З наявних у справі висновків експертів вбачається, що експерти в установленому законом порядку були попереджені про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384,? 385 Кримінального кодексу України.

Будь-яких доказів на спростування висновків експертів відповідачі суду не надали.

Клопотань перед судом про виклик у судове засідання експерта (експертів), який проводив експертизу сторони не заявляли.

Отже, з урахуванням наведеного вище висновку Верховного Суду, місцевий господарський суд відхиляє доводи відповідачів, що наявні у справі висновки експертів виконані в рамках кримінального провадження №0000091 є недопустимими письмовими доказами.

Таким чином висновок експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/736 від 24 квітня 2017 року та висновок експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/1913 від 19 серпня 2017 року підтверджують факт не підписання ОСОБА_1 оспорюваних правочинів купівлі-продажу.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (ч. 4 ст. 656 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакцій Закону чинній на момент виникнення спірних правовідносин) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Водночас, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

При цьому судом було враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постанові від 16 червня 2020 року зі справи №145/2047/16-ц.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 червня 2020 року зі справи №145/2047/16-ц звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, посилаюсь на те, що ці договори він не підписував, умови їх не погоджував.

Судом, на підставі висновків експертів, встановлено, що спірні договори позивач не підписував та, відповідно, істотних умов цих договорів не погоджував.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим суд констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Позивач не позбавлений в даному випадку звернутися до суду з віндикаційним позовом для захисту своїх прав у разі їх порушення.

Враховуючи вищенаведене у позові, слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.

Суд розглядає питання про застосування позовної давності лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 69-73, 137-139), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 65-66)).

Таким чином, заяви відповідачів про застосування позовної давності суд не розглядає.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Span" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені висновки, інші доводи сторін судом до уваги не приймаються, оскільки вони не спростовують вищенаведеного та не мають значення для прийняття відповідного рішення з даного спору.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 03 серпня 2021 року.

Суддя А.В.Васянович