ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1916/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Хильківський", с. Хильківка, Хорольський район, Полтавська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь", смт. Білий Колодязь, Вовчанський район, Харківська область
про стягнення 813731,79 грн.
за участю представників:

позивача - Дутка І.М.

відповідача - Турчанінов В.І.

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив "Хильківський" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу шкоди завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки в розмірі 813731,79 грн. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн. та судовий збір в розмірі 12205,98 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ, державний номер НОМЕР_1 , що належав Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" () та транспортного засобу САЗ-3508, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить Сільськогосподарському виробничому кооперативу "Хильківський" () спільно завдали матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 в розмірі 1627463грн. 57 коп., які зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Так як, з СВК "Хильківський" повністю стягнуті кошти за матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , останній вимушений звернутися в суд про стягнення половини коштів за матеріальну та моральну шкоду в порядку ч. 2 ст. 1188 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.05.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Відповідач, через канцелярію суду 09.06.2021 за вх.№ 13528, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача судові витрати в сумі 50000,00 грн. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що твердження позивача про обов`язок солідарного відшкодування ТОВ «СП «Білий Колодязь» шкоди, завданої працівником СВК «Хильківський», є необгрунтованими та не відповідає ст.ст. 1166, 1167, 1187 та 1188 Цивільного кодексу України.

Позивач, через канцелярію суду 18.06.2021 за вх.№ 14529, надав відповідь на відзив, згідно якої вказував, що Постановою Пленуму Верховного Суду від 27.03.92 № 6 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз`яснено, що володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну при зіткненні джерел підвищеної безпеки іншим особам, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Твердження відповідача про те, що ОСОБА_4 є постраждалою стороною, тому виключає будь-яку відповідальність ТОВ «СП «БІЛИЙ КОЛОДЯЗЬ» за шкоду, завдану внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Щодо витрат відповідача, пов`язаних з наданням правової допомоги в сумі 50000,00 грн., позивач зазначав, що розмір даних витрат є необґрунтованим.

Відповідач, через канцелярію суду 25.06.2021 за вх.№ 14935, надав письмові заперечення, в яких вказує, що відшкодування шкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 здійснювалось відповідно до загальних підстав, визначених ст. 1166 Цивільного кодексу України. Оскільки при розгляді справи № 638/16004/17 СВК «Хильківський» не повідомив ТОВ «СП «Білий Колодязь» про відкриття провадження та не вжив заходів до його залучення як третьої особи, обставини, встановлені відповідними судовими рішеннями, не мають юридичних наслідків при розгляді позову у господарській справі № 922/1916/21.

У підготовчому засіданні 12.07.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу підготовчого засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.07.2021 о 11:30.

У судовому засіданні 22.07.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 05.08.2021 о 12:50.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

08 липня 2016 року о 15 год. 45 хв. на автодорозі «Хорол-Оржиця» у Хорольському районі Полтавської області поблизу с. Мусіївка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався в напрямку смт. Оржиця, та транспортного засобу «САЗ-3508», державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ», під керуванням ОСОБА_6 , який здійснюючи поворот ліворуч на польову дорогу, в районі електроопори № 64, в порушення п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виїхавши на смугу зустрічного руху, не переконався в безпеці вказаного маневру, не надав переваги в русі транспортному засобу марки «МІЦУБ1ШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що рухався в попутному напрямку, який завчасно виїхавши на смугу зустрічного руху безпечно виконував маневр обгону, керованого водієм ОСОБА_6 транспортного засобу, та передньою лівою частиною транспортного засобу допустив зіткнення з правою боковою частиною транспортного засобу марки «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», в наслідок чого останній перекинувся, в результаті чого водій автомобіля «МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ», державний номер НОМЕР_1 - потерпілий ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження та помер на місці пригоди. Потерпілий ОСОБА_4 обіймав посаду фінансового директора в ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «БІЛИЙ КОЛОДЯЗЬ» ().

Зазначені обставини встановлено та підтверджуються вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 у справі № 548/1440/16-к та постановою Харківського апеляційного суду від 01.10.2020 у справі № 638/16004/19.

Вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 року у справі № 548/1440/16-к ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Відповідно до інформації Головного сервісного центру МВС регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Харківській області (Філія ГЦС МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області) про надання інформації від 09.04.2021 № 31/20-1224, згідно даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль MITSUBISHI PAJERO SPORT 2.5 ТD, номерний знак НОМЕР_3 станом на 08.07.2016 належав ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «БІЛИЙ КОЛОДЯЗЬ» ().

На момент скоєння ДТП ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та мав дітей, які перебували на його утриманні - неповнолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та повнолітнього ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9469960 відповідальність СВК «ХИЛЬКІВСЬКИИ» була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». За даним полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн.

27.07.2017 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» уклало протокол узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування, згідно з яким сторони домовились, що розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю ОСОБА_4 складає 170000,00 грн., які були 01.08.2017 року виплачені ОСОБА_3 . Та в порядку регресу стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ».

23.10.2017 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 та ОСОБА_1 звернулися з позовною заявою в Дзержинський районний суд м. Харкова до СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ВИРОБНИЧОГО КООПЕРАТИВУ «ХИЛЬКІВСЬКИЙ», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

18 грудня 2019 року Дзержинським районним судом міста Харкова розглянута у відкритому судовому засіданні справа № 638/16004/17 та ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКОГО ВИРОБНИЧОГО КООПЕРАТИВУ «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» (далі СВК «ХИЛЬКІВСЬКИИ»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», ОСОБА_6 (далі - Треті особи) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задоволено частково, а саме:

стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИИ» (, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь неповнолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову суму в розмірі 562 964,80 грн. (п`ятсот шістдесят дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири гривні сорок копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної смертю фізичної особи за період з 08.07.2016 року по 18.12.2019 року;

стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» (, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь неповнолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову суму в розмірі 230 867,48 грн. (двісті тридцять тисяч вісімсот шістдесят сім гривень сорок вісім копійок) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної смертю фізичної особи за період з 19.12.2019 року по 23.04.2021 року;

стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» (, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь неповнолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову суму в розмірі 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди;

стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» (, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову суму в розмірі 294 466,24 грн. (двісті дев`яносто чотири тисячі чотириста шістдесят шість гривень двадцять чотири копійки) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної смертю фізичної особи за період з 08.07.2016 року по 30.06.2018 року;

стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» (, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову суму в розмірі 56 998 грн. (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень) в рахунок відшкодування витрат понесених на поховання батька та спорудження надгробного пам`ятника;

стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» (, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) грошову суму в розмірі 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди;

стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИИ» (, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову суму в розмірі 500 000,00 грн. (п`ятсот тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

01 жовтня 2020 року Харківським апеляційним судом розглянута у відкритому судовому засіданні справа № 638/16004/17 та ухвалена постанова, якою Апеляційну скаргу голови Сільськогосподарського виробничого кооперативу «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» - Макогона Ігоря Дмитровича на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року задоволено частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року в частині задоволення позовних вимог змінено. Позов задоволено частково, а саме:

стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «ХИЛЬКІВСЬКИИ» (, який знаходиться за адресою: Полтавська обл., Хорольський район, село Хильківка, вул. Шевченка, буд. 45) на користь неповнолітнього ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 67 600 (шістдесят сім тисяч шістсот) грн. 63 коп. за період з 08.07.2016 по 18.12.2019 року; грошову суму в розмірі 50 661 (п`ятдесят тисяч шістсот шістдесят одну) грн. 82 коп. за період з 19.12.2019 по 23.04.2021, всього 117 704 (сто сімнадцять тисяч сімсот чотири) гри. 45 коп.

стягнуто з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» (, який знаходиться за адресою: Полтавська обл., Хорольський район, село Хильківка, вул. Шевченка, буд. 45) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму в розмірі 9 759 (дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят дев`ять) грн. 12 коп.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 грудня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди на користь позивачів залишено без змін.

В іншій оскаржуваній частині в задоволенні позову відмовлено.

18 березня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого органу Полтавської області Райдою Олександром Сергійовичем стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» 1 309 670 грн. 69 коп., згідно ВП №638/16004/17 від 04.03.2021, що підтверджується меморіальним ордером № L0318NGУ7D від 18.03.2021.

19 березня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого органу Полтавської області Райдою Олександром Сергійовичем винесені постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 64796581, ВП№ 64799087, ВП№ 64798589, ВП№ 64829843.

17 березня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною стягнуто з СВК «ХИЛЬКІВСЬКИЙ» 551 321 грн. 50 коп. по справі № 638/16004/17. Того ж дня 17 березня 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталією Володимирівною винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 64798798.

Таким чином, позивач вказує, що внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а саме транспортного засобу МІЦУБІШІ ПАДЖЕРО СПОРТ, державний номер НОМЕР_1 , що належав Товариству з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" () та транспортного засобу САЗ-3508, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить Сільськогосподарському виробничому кооперативу "Хильківський" () спільно завдали матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 в розмірі 1627463грн. 57 коп., які зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч. 2 ст. 1188 Цивільного кодексу України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Вичерпний перелік умов для відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлено Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (далі - Постанова Пленуму).

Так, відповідно до п. 8 Постанови Пленуму особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Також Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам).

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 1188 Цивільного кодексу України та роз`яснення Постанови Пленуму, солідарна відповідальність володільців (власників) джерел підвищеної небезпеки тільки внаслідок завдання шкоди саме внаслідок взаємодії цих джерел. Причинний зв`язок між фактом ДТП та завданням шкоди має бути безпосереднім (п. 4 Постанови Пленуму), а отже положення вищевказаної статті поширюється тільки на осіб, постраждалих саме у момент зіткнення автомобілів (якими можуть бути пасажири або пішоходи). Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким шкоду завдано внаслідок смерті фізичної особи від протиправної поведінки працівника Позивача, не є відповідно до ч. 2 ст. 1188 Цивільного кодексу України іншими особами, відносно яких би здійснювався солідарний порядок відшкодування шкоди власниками джерел підвищеної небезпеки.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст. 1166 Цивільного кодексу України. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз положень ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодексу України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 Цивільного кодексу України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 Цивільного кодексу України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювана.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювана.

Така правова позиція викладена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 6-108цс13.

Вироком Хорольського районного суду від 21.11.2016 у справі № 548/1440/16-к у дорожньо-транспортній пригоді, в яка сталась 08.07.2016 за участю автотранспорту СВК Хильківський та ТОВ СП Білий Колодязь, винним визнано виключно ОСОБА_6 , який перебував у трудових відносинах із позивачем. Таким чином, шкода, у відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України завдана внаслідок протиправної поведінки зазначеної особи підлягає відшкодуванню виключно власником автомобіля САЗ-3508 (державний номер НОМЕР_2 ): СВК Хильківський.

Так, судовими рішеннями у цивільній справі № 638/16004/17 у відповідності до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України СВК Хильківський зобов`язано відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

При цьому ОСОБА_4 у момент ДТП за участю транспорту позивача не порушував Правила дорожнього руху, а він є виключно постраждалою стороною. Цей факт також виключає будь-яку відповідальність ТОВ СП Білий Колодязь за шкоду, завдану внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Також, Дзержинським районним судом м. Харкова та Харківським апеляційним судом встановлено, що у справі № 638/16004/17 відшкодування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в силу обставин справи повинно здійснюватися за правилами ст.ст. 1166 та 1187 Цивільного кодексу України (або за правилом генерального делікту). В якості співвідповідача або третьої сторони ТОВ СП Білий Колодязь у зазначеній справі не залучалось, що також свідчить про відсутність підстав для його участі у відшкодуванні шкоди потерпілій стороні.

Виходячи з вищенаведеного, з огляду на те, що позивачем в установленому ГПК України порядку не надано допустимих та належних доказів, які б підтверджували обставини на які останній посилається в якості підстав позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Згідно з п. 5 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору за подання до суду первісного позову покладаються на позивача по первісному позову, за зустрічним позовом - на відповідача за зустрічним позовом.

Згідно відзиву відповідач просить суд стягнути з позивача судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, в сумі 50000,00 грн., з яких: 4000,00 грн. складання заяви (заяв) по суті справи, 6000,00 грн. участь у судовому розгляді справи; 40000,00 грн. гонорар за прийняття рішення на користь клієнта (розрахунок гонорару адвоката за участь у розгляді господарської справи № 922/1916/21 - додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2021).

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 Кодексу).

У частині 3 статті 126 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи 01.06.2021 між адвокатом Турчаніновим В.І. (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" (Клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе обов`язки надавати правову допомогу та здійснювати представництво у усіх судах, органах прокуратури, ДПС, Національної поліції та інших державних органах.

Пунктом 4 договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 було передбачено, що оплата наданих послуг проводиться у порядку та розмірах, встановлених додатком № 1 до цього договору.

Як було зазначено вище, між адвокатом Турчаніновим В.І. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" було складено додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 - розрахунок гонорару адвоката за участь у розгляді господарської справи № 922/1916/21.

Досліджуючи надані відповідачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом Турчаніновим В.І. професійної правничої допомоги відповідачу у даній справі.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" на професійну правничу допомогу підлягають розподілу.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати, понесені відповідачем в даній справі на професійну правничу допомогу адвоката, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про підставність різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Кодексу).

Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 сформувала правовий висновок щодо визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат та зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Зазначена позиція суду щодо застосування статті 129 Господарського процесуального кодексу України узгоджується із позицією Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та позицією касаційного господарського суду, викладеною у постанові від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1785/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 908/374/19.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Отже, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи. Даний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 910/8682/18 від 14 листопада 2018 року від якого об`єднана палата у постанові від 03 листопада 2019 року у справі №922/445/19 не відступила через відмінність у нормативно-правовому регулюванні.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Так, з наданого розрахунку гонорару адвоката за участь у розгляді господарської справи № 922/1916/21 гонорар адвоката у загальному розмірі складає 50000,00 грн. (4000,00 грн. складання заяви (заяв) по суті справи, 6000,00 грн. участь у судовому розгляді справи; 40000,00 грн. гонорар за прийняття рішення на користь клієнта).

Разом з тим, розрахунок гонорару адвоката за участь у розгляді господарської справи № 922/1916/21 не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (додаткова постанова Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 910/2170/18).

Позивачем у відповіді на відзив було зазначено про те, що розмір витрат відповідача, пов`язаних з наданням правової допомоги в сумі 50000,00 грн., є необґрунтованим. Однак, доказів неспівмірності витрат відповідача в сумі 50000,00 грн., пов`язаних з наданням правової допомоги, позивачем не було надано до суду.

З огляду на вищевикладене, складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений ним час на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалось), на думку суду у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 50000,00 грн., стосовно якої подано заяву про розподіл, не відповідає критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а їх стягнення з позивача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат, через що суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача 25000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді. Суд зауважує, що великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Враховуючи конкретні обставини справи, суд, детально проаналізувавши всі докази, зважаючи на зазначені положення законодавства, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат і стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25000,00 грн.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Suominen v. Finland від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Хильківський" (37831, Полтавська область, Хорольський район, с. Хильківка, вул. Шевченка, буд. 45, ідентифікаційний код 03770247) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" (62540, Харківська область, Вовчанський район, смт. Білий Колодязь, вул. Заводська, буд. 2, ідентифікаційний код 31235456) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Сільськогосподарський виробничий кооператив "Хильківський" (37831, Полтавська область, Хорольський район, с. Хильківка, вул. Шевченка, буд. 45, ідентифікаційний код 03770247).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Білий Колодязь" (62540, Харківська область, Вовчанський район, смт. Білий Колодязь, вул. Заводська, буд. 2, ідентифікаційний код 31235456).

Повне рішення складено "09" серпня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/1916/21