ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1481/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Гнєзділова Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Є. Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, ідентифікаційний код ВП 40081216)
про стягнення 7 942,59 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Гнєзділов Віктор Іванович (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" про стягнення неправомірно отриманої плати за маневрову роботу локомотивом залізниці у розмірі 7 076,00 грн, інфляційних у розмірі 654,31 грн та 3% річних у розмірі 212,28 грн, що нараховані позивачем за період з 03.01.2020 по 01.04.2021, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 600,00 грн та 2270,00 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає проте, що 12.02.2018 року між Фізичною особою - підприємцем Гнєзділовим Віктором Івановичем (позивач) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі начальника служби комерційної роботи та маркетингу регіональної філії "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Тройникова Дмитра Сергійовича (далі - АТ "Укрзалізниця" або відповідач) було укладено Договір про надання послуг №08796/ПЗ-2018 (далі - Договір), предметом якого є організація перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги.

Позивач зазначає, що з листопада 2019 року - січня 2020 року на станцію Нові Санжари регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" на адресу ФОП Гнєзділова В.І. здійснювалися перевезення.

Як було повідомлено відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 24.10.2019 року №НЮ-30/407, відповідно до вимог Митного кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 01.06.2012 року №583 на станції Нові Санжари на коліях №№11, 13, 15 Полтавською митницею на підставі рішення від 11.10.2013 року №80602/0239 була створена зона митного контролю, куди і подавались залізничні вагони, що прибули на адресу позивача для здійснення розмитнення вантажу.

В подальшому, після розмитнення вантажу у зоні митного контролю, вагони, що прибували в адресу ФОП Гнєзділова В.І. подавались для вивантаження на під`їзну колію СП "Полтавська газонафтова компанія" згідно з угодою про тимчасове користування під`їзною колією від 17.04.2019 року №1-04/2019 між СП "Полтавська газонафтова компанія" та ФОП Гнєзділов В.І.

Станцією Нові Санжари плату за маневрову роботу локомотиву залізниці при передислокуванні вагонів, що прибували на адресу позивача до зони митного контролю, було нараховано на підставі накопичувальних карток форми ФДУ-92 №№ 19110350 від 19.11.2019, 26110360 від 26.11.2019, 29110364 від 29.11.20219, 13120375 від 13.12.2019, 17120379 від 17.12.2019, 27120387 від 27.12.2019, 03010002 від 03.01.2020, до яких відповідно до пункту 10 Збірнику тарифів не було включено податок на додану вартість. Перелічені відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а і накопичувальні картки форми ФДУ-92 були оформлені з накладанням електронно-цифрового підпису відповідно до умов пункту 8.2.1 Договору.

Однак, ФОП Гнєзділов В.І. не погоджується з наведеними нарахуваннями та стягненням плати за маневрову роботу локомотиву залізниці при передислокуванні вагонів, що прибували на адресу позивача до зони митного контролю, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про примусове стягнення з відповідача суми неправомірно нарахованої та отриманої відповідачем плати за маневрову роботу локомотивом залізниці у розмірі 7 076,00 грн, інфляційних у розмірі 654,31 грн та 3% річних у розмірі 212,28 грн, що нараховані позивачем за період з 03.01.2020 по 01.04.2021.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.04.2021 залишено позовну заяву Фізичної особи - підприємця Гнєзділова Віктора Івановича без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення даної ухвали. Позивачу у встановлений строк запропоновано подати до господарського суду Харківської області: докази надіслання (надання) Акціонерному товариству "Українська залізниця" копії позовної заяви та доданих до неї документів (розрахунковий документ (касовий чек, розрахункова квитанція тощо)); заяву, в якій зазначити місцезнаходження юридичної особи (відповідач) - Акціонерного товариства "Українська залізниця"; засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії документів, які додані до позовної заяви.

29.04.2021 від позивача надійшла позовна заява (уточнена) на виконання приписів ухвали господарського суду Харківської області від 26.04.2021 у даній справі (вх. № 9915). У вступній частині вказаної заяви позивачем зазначено місцезнаходження юридичної особи (відповідач) - Акціонерного товариства "Українська залізниця" та до заяви надані: докази надіслання (надання) Акціонерному товариству "Українська залізниця" копії позовної заяви та доданих до неї документів; засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії документів, які додані до позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1481/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

24.05.2021 до господарського суду Харківської області від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву за вх.№ 11850, в якому відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень відповідач вказує проте, що ним нараховано та стягнуто плату за маневрову роботу локомотивом залізниці за відсутністю листа з боку ФОП Гнезділова В.І. щодо дозволу митниці подати вагони на під`їзну колію СП "Полтавська газонафтова компанія". Плата за фактично виконану, не одночасно з подачею або збиранням вагонів, маневрову роботу локомотивом залізниці нарахована та стягнута відповідно до Роз`яснення Департаменту комерційної роботи від 14.02.2014 № ЦМ-8/176, за яким зокрема вказано: "При створенні тимчасової зони митного контролю на місцях загального користування для здійснення митних процедур або на період зберігання товарів (вантажів) під митним контролем, збір за виконання маневрової роботи локомотивом залізниці нараховується на загальних підставах". Також, відповідач зазначив, що оскільки під`їзна колія СП "Полтавська газонафтова компанія", де вантажоодержувач ФОП Гнезділов В.І. здійснює вантажні операції не є зоною митного контролю, плата за фактично виконану, не одночасно з подачею або збиранням вагонів, маневрову роботу локомотивом залізниці, нарахована та стягнута з нього правомірно, згідно з договором, зокрема пунктами 2.1.6., 2.1.7. за фактичний час виконання даної послуги. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн, оскільки у матеріалах справи відсутній опис робіт (наданих послуг), наданих адвокатським об`єднанням, а також відсутні докази про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оформлених у встановленому законом порядку.

До відзиву на позовну заяву у порядку ст. 165 ГПК України відповідачем надані докази надсилання вказаного відзиву на позовну заяву на адресу позивача у справі та судом встановлено, що він поданий у строк визначений судом, а тому судом прийнято відзив на позовну заяву до розгляду.

31.05.2021 до господарського суду Харківської області від позивача у справі надійшла відповідь на відзив за вх.№ 12680, в якій позивач відхиляє заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема вказує, що вантаж був отриманий позивачем після його митного оформлення, тож замовити додаткову послугу відповідач не міг, та відповідачем не надано доказів замовлення послуги з маневрової роботи локомотивом залізниці, за які з нього були стягнути кошти. Також, позивач вказав, що Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво № 1 був затверджений Міністерством транспорту та зв`язку та офіційне тлумачення могло бути виконане лише ним та Конституційним Судом України, а додане відповідачем тлумачення виконане Департаментом комерційної роботи Державної адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" має статус неофіційного та не може викликати юридичних наслідків. Також, позивач зазначив, що на заперечення відповідача проти витрат на професійну правничу допомогу останнім не надано контррозрахунку витрат та оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження у передбачений процесуальний строк позивачем буде надано акт приймання - передачі виконаних робіт та наданих послуг передбачений п.3.3. договору про надання правової допомоги, де буде зазначено обсяг наданих адвокатом послуг, час витрачений адвокатом на їх надання та інші відомості необхідні для розподілу судових витрат.

До відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України позивачем надані докази надсилання вказаної відповіді на відзив на адресу відповідача у справі та судом встановлено, що вона подана у строк визначений судом, а тому судом прийнято відповідь на відзив до розгляду.

07.06.2021 до господарського суду Харківської області від відповідача у справі надійшли заперечення на відповідь на відзив за вх.№ 13223, в яких останній зазначив, що пунктом 2.1.7. договору про надання послуг від 12.02.2018, що укладений між сторонами було погоджено обов`язок позивача відшкодувати відповідачу витрати, пов`язані з затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника, отже плата з позивача за маневрову роботу локомотивом залізниці була стягнута правомірно за фактичний час виконання даної послуги. Також, у вказаних запереченнях відповідач виклав заперечення щодо витрат на професійну (правничу допомогу), зокрема зазначив про відсутність опису робіт (наданих послуг) та доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу адвоката оформлених у встановленому порядку, що виключає можливість задоволення вказаної вимоги.

До заперечень у порядку ст. 167 ГПК України відповідачем надані докази надсилання вказаних заперечень на адресу позивача та судом встановлено, що вони подані у строк визначений судом, а тому судом прийняті заперечення відповідача.

15.06.2021 до господарського суду Харківської області від відповідача у справі надійшли письмові пояснення позивача за вх.№ 14162, в яких останній зазначає, що у запереченнях відповідачем не зазначено жодної з підстав викладених умовами п.2.1.7. договору укладеного між сторонами, яким передбачено наявність підстав для відшкодування відповідачу витрат, зокрема відповідачем для доведення наявності підстав для відшкодування витрат в порядку вказаного пункту договору не надано доказів існування обставин щодо неправильного оформлення відправником перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення або недостатність грошових коштів та закриття коду платника; на підходах до станції призначення вантаж також не затримувався, так як з боку відповідача не надавалось заяв або доказів з цього приводу; акту про проведення перевірки вантажу на станції Нові Санжари митними органами не складалось. Отже на думку позивача, для відшкодування з нього витрат в порядку п.2.1.7. не має.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

12.02.2018 року між Фізичною особою - підприємцем Гнєзділовим Віктором Івановичем (позивач) та Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі начальника служби комерційної роботи та маркетингу регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Тройникова Дмитра Сергійовича (далі - АТ «Укрзалізниця» або відповідач) було укладено Договір про надання послуг №08796/ПЗ-2018 (далі - Договір), предметом якого є здійснення перевезень вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Протягом листопада 2019 року - січня 2020 року на станцію Нові Санжари регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» зі станції Литовської залізниці на адресу ФОП Гнєзділова В.І. прибували вантажі "смоли бітумні, на основі природного асфальту, нефтяного бітуму, мінеральних смол чи піка мінеральних смол", у власних вагонах або котейнерах, під митним контролем ЕТСНГ - 222069».

Відповідно до пункту 7 Правил видачі вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 року №644) видача імпортних вантажів провадиться після митного оформлення.

Статтею 220 Митного кодексу України визначено, що митний контроль товарів у міжнародному залізничному сполученні здійснюється в зонах митного контролю.

Пунктом 2.15. Інструкції про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури з товарами (вантажами), переміщуваними залізничними вантажними поїздами, і працівників залізниць України (затверджена наказом Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв`язку України від 18.09.2008 року №1019/1143) визначено, що товари (вантажі), що прибувають на станцію призначення й перебувають під митним контролем, розміщуються в зонах митного контролю, які створюються на коліях загального користування й у яких товари (вантажі) перебувають під охороною залізниці, або, з дозволу митного органу, - в інших місцях чи під`їзних коліях, визначених як зони митного контролю згідно з Митним кодексом України.

Як було повідомлено відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 24.10.2019 року №НЮ-30/407, відповідно до вимог Митного кодексу України, наказу Міністерства фінансів України від 01.06.2012 року №583 на станції Нові Санжари на коліях №№11, 13, 15 Полтавською митницею на підставі рішення від 11.10.2013 року №80602/0239 була створена зона митного контролю, куди і подавались залізничні вагони, що прибули на адресу позивача для здійснення розмитнення вантажу.

В подальшому, після розмитнення вантажу у зоні митного контролю, вагони, що прибували в адресу ФОП Гнєзділова В.І. подавались для вивантаження на під`їзну колію СП «Полтавська газонафтова компанія» згідно з угодою про тимчасове користування під`їзною колією від 17.04.2019 року №1-04/2019 між СП «Полтавська газонафтова компанія» та ФОП Гнєзділов В.І. Цей факт також визнається відповідачем у відповіді на адвокатський запит від 24.10.2019 року №НЮ-30/407, та копію вказаного договору відповідачем надано до відзиву на позовну заяву.

За передислокацію і знаходження вагонів, що прибували для позивача, у зоні митного контролю на станції Нові Санжари, відповідачем у визначеному ним порядку здійснення розрахунку розміру платежів та зборів, відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво №1 (затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 року №317, далі - Збірник тарифів) було нараховано та стягнуто з позивача ряд платежів та зборів, в тому числі плату за маневрову роботу локомотиву залізниці.

Відповідно до розділу 2 Правил розрахунків за перевезення вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644) розрахункові підрозділи залізниць (далі - розрахункові підрозділи) здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг. Для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують розрахункові підрозділи, відкриваються поточні рахунки зі спеціальним режимом використання (далі - розподільчі рахунки). Розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника.

Також пунктом 2.6 зазначених правил наголошується, що усі належні залізниці платежі за додаткові послуги включаються у відомості плати за користування вагонами та контейнерами або накопичувальні картки, які складаються станціями із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Станцією Нові Санжари плату за маневрову роботу локомотиву залізниці при передислокуванні вагонів, що прибували на адресу позивача до зони митного контролю, було нараховано на підставі накопичувальних карток форми ФДУ - 92 № 19110350 від 19.11.2019, № 26110360 від 26.11.2019, № 29110364 від 29.11.2019, № 13120375 від 13.12.2019, № 17120379 від 17.12.2019, № 27120387 від 27.12.2019, № 03010002 від 03.01.2020, до яких відповідно до р.3 п. 1.8 та пункту 10 Збірнику тарифів не було включено податок на додану вартість. Перелічені накопичувальні картки форми ФДУ-92 були оформлені з накладанням електронно-цифрового підпису відповідно до умов пункту 8.2.1 Договору.

Зазначені платежі з урахуванням 20% податку на додану вартість стягнуто з особового рахунку позивача у філії "Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень" ПАТ "Укрзалізниця" у відповідності до умов Договору, про що свідчать переліки, складені та надіслані відповідачем на електронну адресу позивача згідно з умовами пункту 4.6. Договору: від 19.11.2019 № 20191119, від 30.11.2019 № 20191130, від 26.11.2019 № 20191126, від 13.12.2019 № 20191213, від 17.12.2019 № 20191217, від 27.12.2019 № 20191227, від 03.01.2020 №20200103.

Однак, ФОП Гнєзділов В.І. не погоджується з наведеними нарахуваннями та стягненням плати за маневрову роботу локомотиву залізниці при передислокуванні вагонів, що прибували на адресу позивача до зони митного контролю.

Визначаючи територіальну юрисдикцію даної справи позивачем було враховано приписи статті 27 та частини 3 статті 29 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких позови у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися за їх місцезнаходженням.

Відповідно до пункту 2.8. Положення про регіональну філію "Південна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (затверджено наказом AT "Укрзалізниця" від 27.12.2018 року №785, розміщено на офіційному сайті AT "Українська залізниця" в мережі Інтернет за адресою https://www.uz.gov. ua/about/qeneral information/entertainments/pivdenna railway/), копія якого надавалась відповідачем позивачу під час виконання Договору, регіональна філія "Південна залізниця" має право від імені AT "Українська залізниця" виступати відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими відповідачу, а пунктом 3.2. наголошено, що предметом діяльності філії є, в тому числі, надання послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому та міжнародному сполученні. До того ж правочин (Договір), з якого випливають спірні правовідносини був укладений від імені юридичної особи Акціонерного товариства "Українська залізниця" представником саме регіональної філії "Південна залізниця".

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що ним взято плату за маневрову роботу локомотивом залізниці за відсутністю листа з боку ФОП Гнезділова В.І. щодо дозволу митниці подати вагони на під`їзну колію СП "Полтавська газонафтова компанія". Вказана плата нарахована та стягнута з позивача відповідно до Роз`яснення Департаменту комерційної роботи від 14.02.2014 № ЦМ-8/176. Також, стягнення вказаної плати з позивача встановлена умовами договору, зокрема пунктами 2.1.6., 2.1.7. Крім того, відповідач заперечував проти стягнення з нього судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн, оскільки у матеріалах справи відсутній опис робіт (наданих послуг), наданих адвокатським об`єднанням, а також відсутні докази про оплату витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оформлених у встановленому законом порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 306 Господарського кодексу України, передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статей 909 Цивільного кодексу України, 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За приписами пунктів 1.8 - 1.10 розділу 3 Збірника тарифів визначено, що плата за маневрову роботу стосується робот, які виконуються на залізничній під`їзній колії.

За маневрову роботу, що виконується локомотивом залізниці не одночасно з подачею або забиранням вагонів на вимогу власника під`їзної колії, вантажовласника або порту, яка оформлена пам`яткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота, нараховується збір у розмірі 292,6 грн. за кожні півгодини роботи локомотива, нараховуючи неповні півгодини за повні.

До такої роботи належать: переставляння вагонів з одного вантажного фронту на інший, переміщення вагонів на фронті; подача вагонів на ваги і для дозування; прибирання вагонів після зважування та дозування; у випадках, коли навантаження або вивантаження виконується в присутності локомотива залізниці (подача стисненого повітря від локомотива тощо); інша маневрова робота з вагонами на станціях, під`їзних коліях та інших місцях не загального користування.

Не стягується плата за маневрову роботу, яка виконується в процесі подачі й забирання вагонів на під`їзних, портових (пристанських) коліях, а саме: розставляння вагонів, що подаються, на вантажні фронти та забирання їх після закінчення вантажних операцій; підбирання вагонів на станційних коліях перед подаванням на під`їзні, пристанські (портові) колії, а також після здавання з під`їзної колії (п.1.9. розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги)

За пробіг локомотива залізниці з іншої станції для виконання маневрової роботи на вимогу вантажовласника сплачується збір у розмірі 44,4 грн за кожний кілометр тарифної відстані між цими станціями у два кінці, але не менше ніж 118,5грн (п.1.10. Збірника тарифів).

Таким чином, відповідно до Збірника тарифів оплачується маневрова робота локомотива залізниці, яка виконується лише в разі подачі й забирання навантажених і порожніх вагонів, а також маневрові роботи, що виконуються не одночасно з подачею й забиранням вагонів, на окрему вимогу власника під`їзної колії або вантажовласника.

Маневрові роботи щодо спірних вагонів виконувались поза межами під`їзної колії, а саме - на залізничних коліях станції Нові Санжари Південної залізниці, проте, вимога власником під`їзної колії (СП "Полтавська газонафтова компанія") або вантажовласником (ФОП Гнєзділов В.І.) щодо виконання таких робіт не надавалась. Переміщення спірних вагонів здійснювалось відповідачем за власної ініціативи, а відтак, її відшкодування за рахунок позивача не передбачено законодавством України.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши розрахунки та платіжні документи, встановив, що періодом стягнення неправомірно отриманої відповідачем плати за маневрову роботу локомотивом залізниці у даній справі є листопад 2019 р. - січень 2020 р., проте позивач не включає до суми заявлених вимог ПДВ у розмірі 20%, а заявив лише суму плати за маневрову роботу, що є правом позивача.

Отже, судом встановлено, що відповідачем було нараховано та стягнуто з позивача, а позивачем сплачено за маневрову роботу локомотивом залізниці загальну суму в розмірі 7076,00 грн.

Враховуючи вищенаведене та те, що нарахування плати за маневрову роботу локомотивом залізниці в сумі 7076,00 здійснено станцією Нові Санжари Регіональної філії "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" з порушенням положень Збірника тарифів, оскільки даний платіж нараховується лише при наявності вимоги вантажовласника (ФОП Гнєзділов В.І.) або власника під`їзної колії (СП "Полтавська газонафтова компанія"). Така вимога відповідачу не надавалась, тому й відсутні правові підстави для нарахування даного збору.

Наведена правова позиція відповідає висновку з аналогічних правовідносин, викладеному в постанові Вищого господарського суду України від 07.06.2011 року у справі №9/12/10, та викладена в рішеннях, прийнятих господарськими судами в аналогічних спорах, по справам №905/1719/17, №905/2928/17, №916/2190/17, відповідно до яких збір за маневрову роботу нараховується лише при наявності вимоги власника під`їзної колії, відсутність такої вимоги унеможливлює нарахування даного збору.

Отже, суд вважає обґрунтованою, а вимоги по стягненню такими, що підлягають задоволенню, саме суму неправомірно нарахованої та стягнутої з позивача плати за маневрову роботи локомотивом залізниці в розмірі 7076,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов у якості підстави для неправомірного нарахування та стягнення плати за маневрову роботу локомотивом залізниці, зазначає роз`яснення Департаменту комерційної роботи Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» від 14.02.2014 №ЦМ-8/176. Фактично, наведеним роз`ясненням здійснено тлумачення норм Збірника тарифів в частині застосування збору за маневрову роботу.

Суд не приймає вищевказані заперечення відповідача з огляду на наступне.

За змістом п.п. 1.8 - 1.10 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво №1 (затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 26.03.2009 № 317, далі - Збірник тарифів) вбачається, що така послуга, як «маневрова робота локомотивом залізниці» може виконуватись поза межами договору перевезення, як додаткова послуга за окремою вимогою відправника або одержувача.

Слід врахувати, що вантаж був отриманий позивачем вже після його митного оформлення, тож замовити додаткову послугу за таких умов ФО-П Гнєзділов В.І. не міг. До відзиву на позовну заяву відповідач не надає доказів, що відповідач замовляв послуги з маневрової роботи локомотивом залізниці, за які з нього були стягнуті кошти.

Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги Тарифне керівництво №1 був затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України його офіційне (автентичне та відомче) тлумачення могло бути виконано лише ним та Конституційним Судом України (легальне), а додане відповідачем тлумачення виконане Департаментом комерційної роботи Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» має статус неофіційного та не може викликати юридичних наслідків.

Також, щодо заперечень відповідача викладених у запереченнях на відповідь на відзив, а саме щодо обов`язку позивача відшкодувати відповідачу витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, що встановлене пунктом 2.1.7. договору, суд зазначає наступне.

Відповідно п. 2.1.7. договору визначено, що до обов`язків замовника відноситься зокрема відшкодувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів, що виникли на станціях залізниць України, через: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірку вантажів перевізником (маси вантажу), митними та іншими державними органами контролю, недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини, що не залежать від перевізника, а також нести відповідальність за затримки вантажів на підходах до станції призначення та здійснювати оплату платежів, пов`язаних з цими затримками. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесено передоплати за кодом платника.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем, у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача не спростовано, зокрема не надано доказів існування обставин визначених п. 2.1.7. для наявності підстав для відшкодування позивачем витрат.

Також, позивач просить стягнути з відповідача інфляційних у розмірі 654,31 грн та 3% річних у розмірі 212,28 грн, що нараховані позивачем за період з 03.01.2020 по 01.04.2021.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У п.7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" господарським судам України роз`яснено, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Також, суд звертає увагу, що згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на суд, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін." (Справа "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece, Рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 р.)

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань".).

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, та встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 654,31 грн та 3% річних у розмірі 212,28 грн обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Отже судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2270,00 грн покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Є. Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, ідентифікаційний код ВП 40081216) на користь Фізичної особи - підприємця Гнєзділова Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) неправомірно нараховану та отриману плату за маневрову роботу локомотивом залізниці у розмірі 7 076,00 грн, інфляційні у розмірі 654,31 грн та 3% річних у розмірі 212,28 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн покласти на відповідача: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Є. Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, ідентифікаційний код ВП 40081216).

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Є. Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, ідентифікаційний код ВП 40081216) на користь Фізичної особи - підприємця Гнєзділова Віктора Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Фізична особа - підприємець Гнєзділов Віктор Іванович ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Є. Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7, ідентифікаційний код ВП 40081216).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "05" липня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова