ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2021 Справа № 917/642/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Отюговій О.І., розглянувши справу № 917/642/21

за позовною заявою Приватного підприємства "Юридична компанія "Фелікс Арт-А" вул. Карла Маркса, буд.182А, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область,39001

до відповідача Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 вул. Кагамлика, 84, м. Полтава, Полтавська область,36008

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: 1. Приватне акціонерне товариство "Українська пожежна-страхова компанія", вул. Кирилівська,40, м. Київ, 04080

2. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 206 502,00 грн. збитків

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 27.04.2021 року надійшла позовна заява Приватного підприємства "Юридична компанія "Фелікс Арт-А" до відповідача Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 про стягнення 206 502,00 грн. збитків.

Ухвалою від 29.04.2021 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/642/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Залучив до участі у справі Приватне акціонерне товариство "Українська пожежна-страхова компанія" та ОСОБА_1 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів. Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив - подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167,184 ГПК України. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов. Встановив третім особам строк для подання пояснень щодо позову - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи (поштові повідомлення про вручення ухвали наявні у матеріалах справи).

20.05.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позову заперечує.

28.07.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив разом з клопотання про поновлення строку на подання відповіді на відзив.

Згідно з частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію ( ч.4-5 ст. 119 ГПК України).

Позивач разом із клопотанням про поновлення пропущеного строку вчинив відповідну дію - подав відповідь на відзив.

Суд визнає поважними причини пропуску позивачем процесуального строку для подачі відповіді на відзив а тому наявні підстави для поновлення строку на подачу відповіді на відзив.

В поданій відповіді на відзив позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву та просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 206 502,00 грн. збитків.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копію повідомлення від 22.11.2018 року №301 з копію чека; копію звіту №817 про оцінку майна; копію постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2020 року; копію постанови Полтавського апеляційного суду від 24.07.2020 року; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу МАЗ 533702 КО 427-32 д.н.з. НОМЕР_1 ; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу PEUGEO 301 д.н.з. НОМЕР_2 ; копію претензії від 22.12.2020 року №777 з описом до листа з чеком; копію відповіді від 08.10.2020 року; копію інформації з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПКП 1625; копію інформації з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПП "Юридична компанія "Фелікс Арт-А".

Як свідчать матеріали справи, 12 листопада 2018 року о 14.55 годин ОСОБА_1 (третя особа №2 у справі) керуючи автомобілем МАЗ 533702 КО 427-32 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності Полтавському комунальному автотранспортному підприємству 1628 (відповідач у справі), рухаючись заднім ходом від прилеглої території будинку №44 по вулиці Європейській, м. Полтави в напрямку вулиці Героїв Чорнобильців, виїхавши на проїзну частину по вулиці Європейській, м. Полтави діючи з необережності, в порушення вимог пунктів 10.9, 2.3 (б) ПДР України, не переконався у безпеці руху, не звернувся за допомогою до інших осіб та скоїв зіткнення з автомобілем PEUGEO 301 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить Приватному підприємству "Юридична компанія "Фелікс Арт-А" (позивач у справі) за кермом якого перебував ОСОБА_2 , який рухався вулицею Європейською в напрямку вулиці П. Мстислава, внаслідок чого PEUGEO 301 д.н.з. НОМЕР_2 зазнав механічних ушкоджень.

23.11.2018 року Приватним підприємством "Юридична компанія "Фелікс Арт-А" (позивач у справі) на адресу Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628 (відповідач у справі) було надіслано повідомлення від 22.11.2018 року за вих. №301, що 28.11.2018 року представником ПП "Центр незалежної оцінки те експертизи" буде проведений огляд пошкодженого автомобіля PEUGEO 301 д.н.з. НОМЕР_2 в результаті порожньо-транспортної пригоди, що трапилася 12.11.2018 року в м. Полтава (арк. с. 7-8).

ПП "Центр незалежної оцінки те експертизи" 30.11.2018 року виготовлено звіт №817 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) Автомобіль PEUGEO 301 реєстраційний № НОМЕР_2 (арк. с. 9-42). Відповідно до звіту №817 про оцінку майна вартість матеріального збитку автомобіля PEUGEO 301 д.н.з НОМЕР_2 становить 206502,00 грн.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2020 року по справі №554/9326/18, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (арк. с. 43).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24.07.2020 року по справі №554/9326/18 постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2020 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без змін (арк. с. 45).

Автомобіль МАЗ 533702 КО 427-32 д.н.з. НОМЕР_1 (який належить відповідачу) було застраховано в ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" (третя особа №1 у справі) за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9013417 від 29.05.2017 року, позивач 07.10.2020 року звернувся до ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" про страхове відшкодування.

ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" листом від 08.10.2020 року за вих. №238 відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (арк. с. 50).

23.12.2020 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 22.12.2020 року за вих. №777 про відшкодування матеріального збитку автомобіля PEUGEO 301 д.н.з НОМЕР_2 який становить 206 502,00 грн. (арк. с. 48-49).

Позивач зазначає, що оскільки водій ОСОБА_1 (третя особа №2 у справі), який керував автомобілем МАЗ 533702 КО 427-32 д.н.з. НОМЕР_1 в момент дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових правовідносинах з відповідачем і був його працівником, та керував транспортним засобом в силу своїх трудових обов`язків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини працівника, з підстав передбачених ст. ст. 1172, 1187 ЦК України, несе виключно юридична особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Як зазначає позивач, вказана вище матеріальна шкода відповідачем не відшкодована, що є підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що наданий позивачем звіт № 817 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) Автомобіль PEUGEO 301 д.н.з. НОМЕР_3 є неналежним і недопустимим доказом, так як на підставі нього не можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, і він має рекомендаційний характер. Термін дії даного Звіту та висновку про вартість майна 6 місяців від дати оцінки (п. 1.17 Звіту). Звіт №817 «Про оцінку майна» складений у 2018 році, позовна заява подана у травні 2021 року. У Звіті не дотримано вимог п. 5 ст. 101 ГПК України, так як оцінювач не є експертом і не попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до ст.ст. 384 - 385 КК України. У Звіті не визначено вартість пошкоджень, лише вартість відновлювального ремонту.

Також відповідач вказує на те, що між Протоколом та ремонтною калькуляцією №00247 від 28.11.2018 року (що є складовою частиною Звіту) існують суттєві розбіжності пошкоджених запасних і комплектуючих частин, які потребують заміни, а саме: заднє скло, панель приладів, подушки безпеки водія та пасажира, колесо заднє ліве, амортизатор задній лівий, паливний бак, бампер, підкрилок. В Протоколі перелічених пошкоджених комплектуючих частин взагалі не вказано, хоча всі вони знаходяться на поверхні ТЗ, що свідчить про умисне завищення оціночної вартості відновлювального ремонту ТЗ позивача. Заміна перелічених деталей згідно Звіту мала б коштувати більше 40 тис. грн.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Розмір збитків, що підлягають відшкодування потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ. Позивачем не надано доказів понесення фактичних витрат на відновлення транспортного засобу.

Також відповідач вказує на те, що позивач не виконав вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», не повідомив страхову компанію, з якою укладено договір, як цього вимагає Закон і договір. Позивач не скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування відповідно до умов Закону, в той час як відповідач виконав свій обов`язок щодо страхування цивільно-правової відповідальності.

Пред`явлення позивачем вимоги про стягнення з відповідача завданої ДТП шкоди відразу до відповідача суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

На підтвердження обґрунтованості своїх заперечень відповідач надав наступні докази: копію протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №056245 від 12.11.2018р.; копію протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №308108 від 12.11.2018р.; копію схеми місця ДТП, що є додатком до протоколів про адміністративне правопорушення серії БД №056245 та серії БД №308108 від 12.11.2018р.; роздруківку витягу з постанови Верховного Суду від 15.10.2020р. справа № 755/7666/19; роздруківку витягу з постанови Верховного Суду від 06.07.2018р. справа № 924/675/17; роздруківку витягу з рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.09.2020р. справа №927/411/20; роздруківку витягу з постанови Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2021р. справа №927/411/20; роздруківку рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2020р. справа №917/742/20; детальну інформацію з сайту Міністерства юстиції України відносно ПП «ІЮК «Фелікс Арт-А» з зазначенням видів діяльності; копію витягу з журналу вхідної кореспонденції Полтавського КАТП- 1628.

При вирішенні спору суд керується наступним.

Як встановлено судом, 12 листопада 2018 року в результаті протиправних дій ОСОБА_1 (третя особа №2 у справі) - водія автомобіля МАЗ 533702 КО 427-32 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності Полтавському комунальному автотранспортному підприємству 1628 (відповідач у справі) було завдано механічних пошкоджень автомобілю PEUGEO 301 д.н.з. НОМЕР_2 , який належить Приватному підприємству "Юридична компанія "Фелікс Арт-А" (позивач у справі)

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2020 року по справі №554/9326/18, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (арк. с. 43).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24.07.2020 року по справі №554/9326/18 постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 22.05.2020 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без змін (арк. с. 45).

Автомобіль МАЗ 533702 КО 427-32 д.н.з. НОМЕР_1 (який належить відповідачу) було застраховано в ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" (третя особа №1 у справі) за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/9013417 від 29.05.2017 року, позивач 07.10.2020 року звернувся до ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" про страхове відшкодування.

ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" листом від 08.10.2020 року за вих. №238 відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (арк. с. 50).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже у позивача виникло право звернення за відшкодуванням шкоди безпосередньо до відповідача.

Відповідно до частин 1,2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За положеннями частини 1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою ( п.1 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1ст.1187 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (водій, машиніст, оператор тощо) (п.4 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Виходячи з положень ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлюваного ремонту.

Враховуючи наведене, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір матеріального збитку автомобіля PEUGEO 301 д.н.з НОМЕР_2 в сумі 206502,00 грн. позивач обґрунтовує звітом №817 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) Автомобіль PEUGEO 301 реєстраційний № НОМЕР_2 від 30.11.2018 року складеним ПП "Центр незалежної оцінки те експертизи" (арк. с. 9-42).

Звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 у справі №924/675/17.

Судом не приймається як допустимий доказ у підтвердження розміру матеріального збитку в сумі 206502,00 грн. звіт №817 про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) Автомобіль PEUGEO 301 реєстраційний № НОМЕР_2 від 30.11.2018 року складений ПП "Центр незалежної оцінки те експертизи", з огляду на наступне.

Відповідно до приписів п. 1 та п. 5 ст. 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Оскільки вказану вище оцінку ( не експертизу) було проведено за межами судового розгляду даної справи, у даному звіті відсутнє посилання, що звіт підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, даний звіт не приймається судом як допустимий доказ. Позивачем в рамках даної справи не заявлялось клопотання про проведення судової експертизи.

Отже, наданий позивачем до матеріалів справи звіт виконаний за замовленням позивача судом до уваги не приймається, оскільки даний висновок не є актом судової експертизи.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 09.04.2019 у справі N 905/3375/15, від 4 жовтня 2019 р. N 914/1949/18 та ін.

Жодних інших доказів на понесення витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу на суму 206 502,00 грн. позивачем до справи не надано.

Клопотань про призначення експертизи у даній справі позивач не заявляв.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

За приписами ч.ч.4,5 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, доказами не підтверджені, а отже задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Відмовити в задоволенні позовних вимог

Рішення підписано 02.08.2021 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко