РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.08.2021Справа № 910/6982/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. розглянувши за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ"

про стягнення 1 712 545, 39 грн.

за участю представників:

від позивача: Тетеря С.І.

від відповідача: Савоста О.Л.

вільний слухач: Іверук Н.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" про стягнення 1 712 545, 39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №К2006-4403 від 24.06.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі № 910/6982/21 на 25.05.2021.

24.05.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне Товариству з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" рухоме майно, у тому числі автомобіль BMW X5 2017 року виготовлення, зареєстрований 05.12.2017 року, об`єм двигуна 1995, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , та грошові кошти ТОВ "ЄВРО КЛУБ", що обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, в межах суми позовних вимог та понесених судових витрат ТОВ "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" у розмірі 1 823 299,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" про забезпечення позову відмовлено.

У судовому засіданні 25.06.2021 суд оголосив про відкладення підготовчого засідання на 15.06.2021.

14.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач просив зменшити розмір штрафу до 10% - 171 254,54 грн та розмір витрат на професійну правничу допомогу до 10% - 8 393,04 грн, посилаючись на те, що відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором, однак фактично не отримував прибутку у зв`язку з підвищенням цін на українському та російському ринку пшениці. Отже, за доводами відповідача, подальше виконання договору на умовах завідомо збиткових для відповідача поставило б під загрозу існування Товариства.

У судовому засіданні 15.06.2021 суд, керуючись ст. 177 ГПК України, продовжив строк підготовчого провадження у справі № 910/6982/21 на 30 днів, про що постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання та оголосив про відкладення підготовчого засідання на 13.07.2021.

22.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач навів заперечення щодо відзиву відповідача та зокрема зазначив, що істотна зміна ціни на товар не належить до істотної змін обставин, визначеної у ч. 1 ст. 652 ЦК України, оскільки має характер звичайних ризиків господарської діяльності. Також, позивач вказав, що відповідачем не надано доказів вчинення від відповідача всіх залежних від нього дій для виконання договірних зобов`язань своєчасно.

02.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

09.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення щодо заперечень на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 13.07.2021 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.08.2021, про що постановлено ухвалу, яку занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 03.08.2021 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити, повідомив суд про те, що буде подано заяву про вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу.

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті своїх заперечень, просив суд зменшити розмір штрафу та витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 03.08.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" (покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" (постачальник, відповідач) був укладений договір поставки товару №К2006-4403 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити й передати, а покупець зобов`язується, оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - пшеницю м`яку 2-го класу та/або пшеницю м`яку 3-го класу та/або пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року (надалі іменований -"Товар"), код товару згідно з УКТ ЗЕД - 1001, насипом відповідно до умов дійсного договору (п. 1.1. договору).

У відповідності до п. 3.1. договору, кількість товару - 5000 метричних тонн +/-1%, за вибором постачальника (згідно даних, отриманих при зважуванні товару під час вивантаження у пункті призначення). Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні товару під час вивантаження в пункті призначення.

Доповненням №8 від 16.09.2020 до договору сторони погодили, що кількість товару - 3100 метричних тонн +/-1% у заліковій вазі.

Згідно із п. 4.1. договору, у період поставки товару з 24.06.2020 року до 31.07.2020 року (обидві дати включно) попередня ціна становить наступний гривневий еквівалент:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 221,8 доларів США;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 219,9 доларів США;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 206,7 доларів США; в тому числі ПДВ, за курсом, погодженим між сторонами на дату укладання цього договору, що становить 26,6 гривень за 1 долар США.

Відповідно, на дату укладення цього договору попередня ціна товару у національній валюті становить:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 4916,67 грн., ПДВ - 983,33 грн., разом 5900,00 гривень;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 4875,00 грн, ПДВ - 975,00 грн., разом 5850,00 гривень;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 4583,33 грн. ПДВ - 916,67 грн., разом 5500,00 гривень.

Ціна договору розуміється як вартість товару, поставленого на умовах DAT - TOB «Бруклін-Київ».

Сторони домовилися, що розрахунки за Товар здійснюються в національній валюті.

У період поставки товару з 01.08.2020 року до 31.08.2020 року (обидві дати включно) попередня ціна становить наступний гривневий еквівалент:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 218,8 доларів США;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 216,9 доларів США;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 203,7 доларів США в тому числі ПДВ, за курсом, погодженим між сторонами на дату укладання цього договору, що становить 26,6 гривень за 1 долар США.

Відповідно, на дату укладення цього договору попередня ціна товару у національній валюті становить:

- за пшеницю м`яку 2-го класу, урожаю 2020 року - 4850,00 грн., ПДВ - 970,00 грн., разом 5820,00 гривень;

- за пшеницю м`яку 3-го класу, урожаю 2020 року - 4808,33 грн, ПДВ- 961,67 грн., разом 5770,00 гривень;

- за пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року - 4516,67, грн, ПДВ- 903,33 грн., разом 5420,00 гривень.

Ціна договору розуміється як вартість товару, поставленого на умовах DAT - TOB «Бруклін-Київ».

Відповідно до п. 4.2. договору постачальник має право зафіксувати новий курс для визначення остаточної ціни на об`єм товару (його частину) за цим договором до кінця періоду поставки, як визначено в п. 5.2. та п. 5.22. цього договору, якщо інше не буде погоджено між сторонами. Фіксація нового курсу для визначення рстаточної ціни відбувається за курсом НБУ (курс гривні до долару США) станом на 12.00, що зазначається в графі «Довідкове значення курсу гривні до долара США на 12.00» та публікується поточного дня на сайті НБУ або за будь-яким іншим курсом, що погоджується між сторонами, за вибором покупця. Курс фіксується шляхом направлення повідомлення покупцеві (електронною поштою, згідно п. 10.15) на весь об`єм товару (його частину) за цим договором. Повідомлення про фіксацію курсу на конкретно визначений в такому повідомленні об`єм товару є дійсним з моменту підтвердження, відправленого покупцем (електронною поштою, згідно п. 10.15), та не може бути відкликане постачальником. Після отримання підтвердження покупця про фіксацію курсу сторони зобов`язані підписати додаткову угоду про фіксацію курсу на відповідний об`єм товару. Така додаткова угода є невід`ємною частиною цього договору.

В період з 04.08.2020 по 15.10.2020 між сторонам укладались доповнення до договору, зокрема в частині п. 4.2. договору щодо фіксації курсу на визначення остаточної ціни на партії за договором.

В пункті 5.1. договору сторони погодили, що постачальник зобов`язується передати товар на умовах DАТ (поставка на терміналі) - ТОВ «Бруклін-Київ», 65026, Україна, Одеська обл., м. Одеса, пл. Митна, 1, що є пунктом призначення за умовами цього договору. Умови поставки визначаються й розуміються відповідно до "Інкотермс" 2010 р.

У випадку поставки товару залізничним транспортом: товар, повинен бути відвантажений відповідно до показників якості та у кількості, згідно п. 2. та п. 3. цього договору, у період з « 24» червня 2020 по « 31» серпня 2020. Датою відвантаження є дата у відповідній електронній залізничній накладній, поставлена під час її оформлення на станції відправлення товару, проте, датою поставки товару є дата приймання товару в пункті призначення (п. 5.2. договору).

У випадку поставки автотранспортом товар повинен бути поставлений автомобільним транспортом, відповідно до показників якості й у кількості, згідно п.2 та п. 3 цього договору, у період з « 24» червня 2020 по « 31» серпня 2020. Датою поставки є дата приймання товару в пункті призначення (п. 5.22 договору).

Згідно із п. 7.4. договору, за непостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого товару.

У відповідності до п. 10.1 договору, цей договір набуває чинності з дати підписання, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Доповненням №10 від 15.10.2020 до договору сторони погодили продовжити дію договору до 30.10.2020 відповідно до розділу 5 договору «поставка товару».

З наданих позивачем видаткових накладних №118 від 31.07.2020, №119 від 30.07.2020, №133 від 18.08.2020, №121 від 31.07.2020, №134 від 19.08.2020, №148 від 30.08.2020, №150 від 02.09.2020, №153 від 02.09.2020, №157 від 04.09.2020, №159 від 08.09.2020 вбачається, що відповідачем було поставлено товар - пшеницю м`яку 2-го та 3-го, врожаю 2020 року у загальній кількості 2174,54 тон на загальну суму 13 037 077,60 грн.

Позивачем сплачено за поставлений відповідачем товар у розмірі 13 037 077,60 грн. що підтверджується довідкою АТ «Укрсиббанк» №58-2-01/155827 від 04.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до розділу 5 договору в редакції доповнень №10 від 15.10.2020 постачальник зобов`язується поставити товар до 30.10.2020, однак в порушення п. 3.1. договору в редакції доповнень №8 від 16.09.2020, взятих на себе зобов`язань щодо поставки товару у кількості 925,46 тон відповідач не виконав.

17.09.2018 позивач направив на адресу відповідача претензію вих. №16/11/2020-2 від 16.11.2020 про сплату штрафу у сумі 5 708 484,63 грн. за прострочення відповідачем зобов`язання за договором в частині поставки товару. Докази направлення наявні в матеріалах справи.

Оскільки відповідач нарахованих позивачем штрафних санкцій у сумі 5 708 484,63 грн. на вимогу позивача не сплатив, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, між позивачем та відповідачем укладений договір поставки товару №К2006-4403 від 24.06.2020, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався поставити й передати, а позивач зобов`язався оплатити й прийняти від відповідача сільськогосподарську продукцію - пшеницю м`яку 2-го класу та/або пшеницю м`яку 3-го класу та/або пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року насипом відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В Доповненнях №8 від 16.09.2020 до договору сторони погодили кількість товару - 3100 метричних тонн +/-1% у заліковій вазі.

Відповідно до розділу 5 договору «поставка товару» у Доповненнях №10 від 15.10.2020 до договору сторони продовжили дію договору до 30.10.2020.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач в порушення умов договору у строк до 30.10.2020 поставки товару у повному обсязі, а саме в частині 925,46 тон не здійснив.

Відповідачем факт допущеного порушення не заперечується.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

У пункті п. 7.4. договору сторони погодили, що за непостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого товару.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.

При цьому, чинне законодавство не забороняє застосування штрафних санкцій (пені та штрафу) за прострочення виконання негрошового зобов`язання, встановлених ч. 2 ст. 231 ГК України, у правовідносинах між недержавними господарюючими суб`єктами, в тому числі й тоді, коли порушено господарське зобов`язання, в якому жодна із сторін не є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення не пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання не фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Отже, навіть суб`єкти господарських відносин, які не відносяться до державного сектора економіки, при укладенні договору законодавчо наділені правом забезпечувати виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (штрафної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірного негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, а також правом самостійно встановлювати розмір такої санкції з огляду на його невизначеність законом.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27.09.2005 по справі №35/475-04, а також, з позицією Вищого господарського суду України від 28.04.2015 у справі №910/5692/14.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, сторони, керуючись принципом свободи договору за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення негрошового зобов`язання - порушення строків поставки товару.

З огляду на викладене, оскільки відповідачем не поставлено товар у кількості 925,46 тон, доказів поставки товару відповідачем не надано, позивачем правомірно нараховані 30% штрафу, у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання з поставки товару.

Судом встановлено, що позивач здійснює нарахування штрафу станом на 30.10.2020 (останній день поставки товару) загальною вартістю не поставленого товару у сумі 216,90 доларів США за 1 тону.

На підтвердження вартості 1 тони пшениці м`якої 2-го класу та/або пшениці м`якої 3-го класу та/або пшениці м`якої 4-го класу, урожаю 2020 року, позивачем враховано середню ціну пшениці 3-го класу урожаю 2020 року відповідно до п. 4.1.2. договору, що становить 216,90 доларів США.

За розрахунком позивача сума не поставленого товару становить 5 708 484,63 грн (загальна вартість недопоставленого товару - 216,9 доларів США (ціна за 1 тону товару) х 28,4383 (курс гривні до долара США, визначений Національним банком України станом на 30.10.2020) х 925,46 тон (обсяг недопоставленого товару).

Отже, загальна вартість не поставленого товару за договором у кількості 925,46 тон складає 5 708 484,63 грн.

Розрахунок штрафу у сумі 1 712 545,39 грн. (5 708 484,63 грн (вартість не поставленого товару х 30%) є арифметично вірним, у зв`язку із чим суд задовольняє позов.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про зменшення розміру штрафу до 10%, що становить 171 254,54 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 546 Цивільного кодексу України неустойка (штраф, пеня) віднесена до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. Крім цього, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Обґрунтовуючи заяву про зменшення розміру штрафу відповідач посилається на виконання 70,15% договору, підвищення цін на пшеницю на ринку на момент закінчення договору, фінансовий стан відповідача.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази та доводи відповідача, суд зазначає, що штраф підлягає стягненню за самий факт невиконання відповідачем зобов`язань визначених п. 7.4 договору щодо не поставлення товару, незалежно від того, чи існували у відповідача ризики настання несприятливих наслідків для господарської діяльності відповідача.

Посилання відповідача на незадовільний фінансовий стан відповідача, частково виконання своїх зобов`язань за договором не є винятковим випадком для зменшення штрафних санкцій.

Підсумовуючи наведене, враховуючи, що відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами, у розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України, поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості випадку, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафу, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд залишає без задоволення.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, на день розгляду справи, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" про стягнення 1 712 545, 39 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО КЛУБ" (02141, місто Київ, вулиця МІШУГИ, будинок 12, офіс 352, ідентифікаційний код 37856713) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" (01001, місто Київ, площа СПОРТИВНА, БЦ "ГУЛІВЕР", будинок 1-А, поверх 15, ідентифікаційний код 30307207) штраф у сумі 1 712 545,39 грн. та судовий збір у сумі 25 688,18 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.08.2021.

Суддя О.В. Гулевець