ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/383/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши справу

за позовом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП», Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке

про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно

представники:

від позивача - О.В.Бобрик

від відповідача - М.Ю.Войцеховський

вільний слухач - ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області №198/02-14 від 29.01.2021 року (вх.№380/21 від 08.02.2021) (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» (далі - відповідач) про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 09.11.1999 року, укладеного між КСП «Гігант» та ВАТ «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» та скасування державної реєстрації речових прав на гідротехнічну споруду: греблю №І, водоскидна споруда №ІІ, які знаходяться в селі Великополовецьке, Сквирського району Київської області, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:077:0005 та належить на праві приватної власності ТОВ «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП».

Ухвалою суду від 12.02.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/383/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 16.03.2021 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 04.03.2021 року (вх. №5462/21 від 09.03.2021), в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 16.03.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/383/21 та відкладено розгляд справи на 13.04.2021 року, однак, судове засідання, призначене на 13.04.2021 року не відбулось.

Ухвалою суду від 19.04.2021 року підготовче засідання призначено на 18.05.2021 року.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №457/02-14 від 19.03.2021 року (вх. №6547/21 від 22.03.2021) та клопотання №561/02-14 від 08.04.2021 року (вх. №8595/21 від 12.04.2021) про відкладення судового засідання.

До суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив б/н від 29.03.2021 року (вх. №7683/21 від 02.04.2021) та клопотання б/н від 17.05.2021 року (вх. №12328/21 від 18.05.2021) про відкладення підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 18.05.2021 року відкладено підготовче засідання на 22.06.2021 року. Ухвалою суду від 22.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/383/21 та призначено розгляд справи по суті на 20.07.2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні 20.07.2021 року позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.07.2021 року проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві та запереченнях та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 20.07.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.1999 року між Колективним сільськогосподарським підприємством «Гігант» в особі голови Дубини Валентина Олексійовича та Відкритим акціонерним товариством «Сквирасільрибгосп» в особі голови правління Гейка Леоніда Миколайовича укладено Договір купівлі-продажу (далі - Договір), згідно п. 1 якого, КСП «Гігант» продає а ВАТ «Сквирасільрибгосп» приймає водоскидну гідротехнічну споруду шахтного типу, що знаходиться у центрі села Великополовецьке/ставок/ по ціні 897,00 грн., та водонасосну станцію по ціні 1931,00 грн.

Відповідно до п. 2 Договору, ВАТ «Сквирасільрибгосп» зобов`язується сплатити загальну суму 2828,00 грн. в касу КСП «Гігант» та прийняти перелічені об`єкти на баланс підприємства згідно акту приймання-передачі.

До матеріалів справи додано копію квитанції до прибуткового касового ордера №3092 від 10.11.1999 року про прийняття КСП «Гігант» від ВАТ «Сквирасільрибгосп» 2828,00 грн. за об`єкти згідно Договору від 09.11.1999 року.

Підставою для продажу гідротехнічної споруди та водонасосної станції є наказ голови КСП «Гігант» від 09.11.1999 року №324, згідно якого вирішено водонасосну станцію та гідротехнічну споруду шахтного типу, що знаходиться в центрі села Великополовецьке продати у власність ВАТ «Сквирасільрибгосп».

10.11.1999 року між КСП «Гігант» та ВАТ «Сквирасільрибгосп» складено Акт прийому-передачі, згідно якого, КСП «Гігант» передає, а ВАТ «Сквирасільрибгосп» приймає на баланс водоскидну гідротехнічну споруду шахтного типу, що знаходиться в центрі села Великополовецьке та водонасосну станцію.

14.02.2012 року ВАТ «Сквирасільрибгосп» реорганізовано у ТОВ «Сквираплемрибгосп», про що внесено запис у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Звертаючись до суду з позовом позивачем зазначено, що між Великополовецькою сільською радою (за договором - орендодавець) та ТОВ «Сквираплемрибгосп» (за договором - орендар) 14.03.2012 року укладено Договір оренди земельної ділянки водного фонду, відповідно до умов якого в оренду передається земельна ділянка водного фонду загальною площею 71,5976 га, у тому числі під водою 56,7998 га, прибережна захисна смуга - 14,7978 га, (з них пасовища - 12,8731 га, болото - 1,4765 га), під гідротехнічними спорудами - 0,4482 га, розташована в межах села Великополовецьке Великополовецької сільської ради (кадастровий номер - :01:077:0005).

Згідно рішення Великополовецької сільської ради від 12.09.2017 року №06-19-07 «Про взяття на баланс Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області гідротехнічних споруд, які знаходяться на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області», вирішено прийняти на баланс Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області гідротехнічні споруди (водоскиди) ставків, які знаходяться на території Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області, зокрема, гідротехнічну споруду ставка №5 «Центральний» площею водного дзеркала 57,2480 га (с. Великополовецьке, вул. Садова, 6-Г).

21.12.2018 року Великополовецькою сільською радою зареєстровано право комунальної власності на гідротехнічну споруду ставка №5 «Центральний» площею водного дзеркала 57,2480 га (с. Великополовецьке, вул. Садова, 6-Г), що підтверджується доданим до матеріалів справи Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначає позивач, 22.08.2018 року на підставі акту прийому-передачі від 10.11.1999 року, водогосподарського паспорту, Договору оренди земельної ділянки водного фонду від 14.03.2012 року, наказу від 09.11.1999 року №324 відповідачем здійснено державну реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду та водоскидну споруду шахтного типу (гребля №І, водоскидна споруда №II), які розташовані на земельній ділянці комунальної власності з кадастровим номером - :01:077:0005 про що державним реєстратором Харченко М.І. Сквирської районної державної адміністрації Київської області внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На думку позивача, Договір купівлі-продажу від 09.11.1999 року укладено з порушенням діючого на момент укладення такого договору законодавства, що є підставою для визнання такого Договору недійсним з моменту його укладення.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що всупереч діючому на момент укладення Договору законодавству, оспорюваний Договір купівлі-продажу майна колективного сільськогосподарського підприємства укладено на підставі наказу голови КСП «Гігант» Дубини В.О. від 09.11.1999 року без рішення загальних зборів членів підприємства, що є порушенням ч. 2 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське товариство». Також, позивач посилаючись на норми Земельного кодексу України зазначає, що землі, зайняті гідротехнічними спорудами не могли передаватися у колективну власність, а могли лише надаватися у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Колективне сільськогосподарське підприємство «Гігант» не могло мати у колективній власності гідротехнічну споруду та розпоряджатися нею, шляхом продажу. Більше того, законодавець передбачив можливість колективних сільськогосподарських підприємств користуватися такими землями та спорудами, але до моменту їх ліквідації.

Позивач також вказує на те, що по земельній ділянці, зайнятій гідротехнічною спорудою, проходить автомобільна дорога, яка з`єднує населені пункти Білоцерківського та Сквирського районів, а також, регіональні автомобільні дороги. Посилаючись на ст. 4 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року) позивач зазначає, що земельна ділянка, зайнята гідротехнічною спорудою, по якій проходить автомобільна дорога, не могла перейти у колективну власність КСП «Гігант», а останній не мав права розпоряджатися вказаною гідротехнічною спорудою та продати її у приватну власність ВАТ «Сквирасільрибгосп».

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві зазначив, що позивачем не доведено факту, що відповідне рішення загальних зборів членів КСП «Гігант» не приймалось, відсутність такого рішення у сторін не може свідчити про те, що такого рішення не було взагалі. Факт відсутності у наказі КСП «Гігант» №324 від 09.11.1999 року вказівки про видання наказу на виконання рішення загальних зборів не може слугувати підтвердженням факту відсутності такого рішення, оскільки, на думку відповідача, законодавством України, діючим на момент укладення оспорюваного договору, не встановлювалися вимоги щодо наявності такої вказівки в наказах колективних сільськогосподарських підприємств. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про власність» (в редакції на момент укладення оспорюваного договору), під здійсненням права власності слід розуміти володіння, користування і розпорядження належним власнику майном на свій розсуд. Отже, зі слів відповідача, розпорядження гідротехнічною спорудою шляхом її продажу слід вважати здійсненням КСП «Гігант» свого права власності, що узгоджується з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», відповідно до якої підприємство самостійно володіє, користується і розпоряджається належними йому об`єктами власності. Повноваження щодо здійснення права власності, на думку відповідача, не віднесено до виключної компетенції загальних зборів (зборів уповноважених) колективного сільськогосподарського підприємства згідно ч. 2 ст. 23 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», що також підтверджує можливість виконання відповідної функції іншим органом управління підприємства, зокрема, головою КСП. Крім того, наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення. Умови оспорюваного договору виконано його сторонами в повному обсязі, зокрема, ВАТ «Сквирасільрибгосп» передало а КСП «Гігант» прийняло кошти за гідротехнічну споруду. Зі слів відповідача, ВАТ «Сквирасільрибгосп» добросовісно придбало гідротехнічну споруду за відплатним Договором купівлі-продажу, а прийняття коштів за цю споруду та передача її на баланс відповідача за Актом приймання-передачі свідчать про наявність схвалення оспорюваного договору з боку КСП «Гігант», що узгоджується з діючою на момент укладення спірного Договору ст. 63 ЦК УРСР. Відповідач вказує, що питання щодо правомірності набуття КСП «Гігант» права власності на гідротехнічну споруду не є предметом даного спору. Приписи Закону України «Про приватизацію» не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли в процесі укладення оспорюваного правочину.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та подані сторонами документи та докази судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1.9.18. Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затвердженої Наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 №252, гідротехнічні споруди - це споруди для використання водних ресурсів, а також, для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.

Згідно ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення", гідротехнічні споруди - споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також, захисту від шкідливого впливу вод.

Відповідно до Додатку В (обов`язковий) ДБН В.2.4-3:2010 "Гідротехнічні споруди. Основні положення", до основних гідротехнічних споруд відносяться: греблі; стояни і підпірні стіни, що входять до складу напірного фронту; дамби обвалування; берегозакріплювальні, регуляційні і огороджувальні споруди; водоскиди, водоспуски і водовипуски; водоприймачі і водозабірні споруди; канали дериваційні, судноплавні, водогосподарських і меліоративних систем, комплексного призначення і споруди на них (наприклад, акведуки, дюкери, мости-канали, труби-ливнеспуски); тунелі; трубопроводи; напірні басейни і зрівнювальні резервуари; будівлі гідравлічних і гідроакумулюючих електростанцій і насосних станції; відстійники; судноплавні споруди (шлюзи, суднопідйомники і судноплавні греблі); рибопропускні споруди, що входять до складу напірного фронту; гідротехнічні споруди портів (причали, хвилеломи, моли, берегозахисні споди), міські набережні суднобудівних і судноремонтних підприємств, поромних переправ, крім віднесених до другорядних; гідротехнічні споруди для маломірних суден; гідротехнічні споруди ТЕС і АЕС; гідротехнічні споруди, що входять до складу комплексів інженерного захисту населених пунктів і підприємств; гідротехнічні споруди інженерного захисту сільгоспугідь, територій санітарно-захисного призначення, комунально - складських підприємств, пам`ятників культури і природи; морські нафтогазопромислові гідротехнічні споруди, резервуари для зберігання вуглецевої сировини, точечні причали; гідротехнічні споруди засобів навігаційного устаткування; споруди (дамби), що огороджують золошлаковідвали і сховища рідинних відходів промислових і сільськогосподарських організацій.

Гідротехнічні споруди рибогосподарської технологічної водойми (гідротехнічні споруди) - об`єкти нерухомого майна (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірноосушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод (ст.1 Закону України «Про аквакультуру»).

Відповідно до архівної довідки від 22.05.2017 року №05-05/185 виданої «Обє`днаним трудовим архівом міської та сільських рад Сквирського району» Сквирської районної ради Київської області зазначено, що у процесі реорганізації у 1956 році рішенням загальних зборів колгоспників (протокол №1 від 18.01.1956 року) з колгоспу «Червоний Гігант» утворено колгосп ім. Т.Д. Кошової с. В. Половецьке.

У 1993 році колгосп ім. Т.Д. Кошової рішенням загальних зборів колгоспників (протокол №1 від 16.01.1993 року) перетворено на колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Гігант» с. В. Половецьке Сквирського району Київської області. Дане рішення затверджено Розпорядженням Президента України №49 від 22.02.1993 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також, може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди.

Відповідно до абз. 1 ст. 4 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Відповідно до абз. 6 ст. 4 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.

Згідно абз. 3 п. 3 постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13.03.1992 року №2200 - XII, зобов`язано Кабінет Міністрів України, Уряд Республіки Крим, обласні, Київську і Севастопольську міські Ради народних депутатів до 15 травня 1992 року визначити перелік сільськогосподарських підприємств та організацій, землі яких підлягають передачі в колективну і приватну власність у 1992 році. Перелік господарств, землі яких передбачається передавати у власність у наступні роки, визначати не пізніше як за один місяць до початку наступного року. При цьому, виходити з того, що у складі державної власності, яка не приватизується, залишаються землі, визначені статтею 4 Земельного кодексу України.

Згідно п. 1.4 Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій затверджених Державним комітетом України по земельних ресурсах Міністерством сільського господарства і продовольства України Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України 15.05.1992 року, у колективну власність громадян передаються землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Площа цих земель визначається як різниця між загальною площею земель сільськогосподарських підприємств, кооперативів, товариств і площею земель, які залишаються у приватній та державній власності громадян і у державній власності (резервний фонд земель, лісовий фонд, водний фонд тощо).

Відповідно до абз. 7 ст. 4 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі водного фонду, за винятком невеликих (до 3 гектарів) ділянок водойм і боліт, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.

Згідно абз. 1 ст. 78 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), до земель водного фонду належать землі, зайняті ріками, озерами, водоймами, болотами, гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами, а також землі, виділені по берегах водойм під смуги відведення.

Відповідно абз. 2 ст. 79 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), землі водного фонду, що є в користуванні водогосподарських підприємств і організацій, можуть надаватися за рішенням районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів у тимчасове користування для сінокосіння і риборозведення.

З аналізу вказаних норм чинного, на момент укладення спірного правочину, вбачається, що землі, зайняті гідротехнічними спорудами не могли передаватися у колективну власність, а можуть надаватися у постійне або тимчасове користування, в тому, числі на умовах оренди. Отже, КСП «Гігант», не могло мати у колективній власності гідротехнічну споруду та розпоряджатися нею, шляхом продажу.

Відповідно до абз. 12 ст. 5 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), землі загального користування (внутрігосподарські шляхи, полезахисні лісосмуги та інші грунтозахисні насадження, гідротехнічні споруди тощо) колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів та акціонерних товариств, що ліквідуються або збанкрутіли, передаються у відання відповідних місцевих Рад народних депутатів.

Зазначене виключає передачу гідротехнічної споруди до приватної власності.

Згідно ст. 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відносяться земельні ділянки, а також, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

З огляду на зазначене вище, гідротехнічна споруда: гребля №І, водоскидна споруда №ІІ є нерухомим майном, оскільки, вона нерозривно пов`язана з землею і призначена для управління водними ресурсами. Тобто, функціонування такої споруди неможливе без існування водного об`єкту.

Проте, доказів і підстав, які підтверджують правомірність перебування гідротехнічної споруди, розпорядження та продаж гідротехнічної споруди на користь відповідача матеріали справи не містять.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як на одну з підстав визнання договору купівлі-продажу від 09.11.1999 року недійсним, позивач вказує на укладення такого Договору КСП «Гігант» із перевищенням повноважень та за відсутності рішення загальних зборів членів підприємства.

Судом встановлено, що підставою для укладення спірного договору є наказ голови КСП «Гігант» від 09.11.1999 року №324, згідно якого вирішено продати водонасосну станцію та гідротехнічну споруду шахтного типу, що знаходиться в центрі села Великополовецьке у власність ВАТ «Сквирасільрибгосп».

Відповідно до п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013 року, відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Так, відповідно до вимог п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до цивільних відносин, що виникли до набрання ним чинності, застосовується законодавство, що діяло раніше. Тобто, при розгляді даної справи необхідно застосовувати положення ЦК УРСР 1963 р.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном.

Судом встановлено, що всупереч діючому на момент укладення спірного договору законодавству, оспорюваний договір купівлі-продажу майна КСП «Гігант» укладено на підставі наказу голови КСП «Гігант» Дубини В.О. від 09.11.1999 року одноособово без рішення загальних зборів членів підприємства. Зазначене підтверджує факт розпорядження колективним майном одноособово головою без скликання загальних зборів, доказів протилежного матеріали справи не містять та сторонами не доведено.

Щодо посилань відповідача на ч. 1 ст. 63 ЦК УРСР згідно якої, угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

В даному випадку суд зазначає, що головою КСП «Гігант» одноособово прийнято рішення про укладення оспорюваного договору купівлі-продажу гідротехнічної споруди, яка не належала на праві колективної власності КСП «Гігант», крім того, голова колективного сільськогосподарського підприємства не є представником членів КСП в частині розпорядження майном.

Враховуючи, що голова КСП «Гігант» В.О.Дубина не мав повноважень на укладання Договору купівлі-продажу від 09.11.1999 року, предмет договору - гідротехнічна споруда не належала КСП «Гігант» на праві колективної власності, а КСП «Гігант» не мало права її відчужувати, тому, зазначений Договір підлягає визнанню судом недійсним з моменту його укладання.

Враховуючи, що позивач не є стороною спірного договору, тому обов`язковою умовою визнання недійсним оспорюваного договору є наявність порушених прав позивача як заінтересованої особи.

Аналіз оспорюваного договору свідчить, що позивач не є стороною вказаного договору. Проте, вважаючи, що за наслідками його укладення порушується право комунальної власності позивача, що є підставою для захисту права комунальної власності, позивач просить визнати договір недійсним як такий, що суперечить інтересам держави і суспільства, а також з підстав укладення цього договору особою, яка не мала права на його укладення.

Як зазначено позивачем та підтверджується матеріалами справи, по земельній ділянці, зайнятій гідротехнічною спорудою, проходить автомобільна дорога, яка на момент укладення оспорюваного Договору купівлі-продажу від 09.11.1999 року відносилась до районних автомобільних доріг, на підтвердження чого позивачем надано робочий проект «Капітальний ремонт водоскидної споруди, укріплення верхового укосу греблі на ставу №7 в с. Великополовецьке Сквирського району Київської області», звіт про оцінку майна (Висновок про вартість об`єкта оцінки №LP-200430-720). Автомобільною дорогою, яка проходить по земельній ділянці, зайнятої гідротехнічною спорудою, з`єднуються населені пункти Білоцерківського та Сквирського районів, а також, регіональні автомобільні дороги позначені на карті індексом Р04 та Р32.

Також, відповідно до Розпорядження Київської обласної державної адміністрації від 26.09.2017 року №505 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування місцевого значення Київської області» затверджено перелік обласних автомобільних доріг загального користування місцевого значення Київської області згідно з додатком №1. Так, відповідно до переліку обласних автомобільних доріг загального користування місцевого значення Київської області по Білоцерківському району, по земельній ділянці, зайнятій гідротехнічною спорудою, проходить автомобільна дорога 0100211 (Сидори-Дрозди-Шамраївка) протяжністю 10,2 км.

Згідно ч.ч. 1, 4 Класифікації автомобільних доріг загального користування, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року «Про класифікацію автомобільних доріг загального користування та перелік автомобільних доріг України загального користування державного значення», автомобільні (позаміські) дороги загального користування України (далі - автомобільні дороги) - це автомобільні дороги, які забезпечують внутрішньодержавні та міжнародні перевезення пасажирів і вантажів, враховують адміністративно-територіальний поділ країни, з`єднують населені пункти і є складовою частиною єдиної транспортної системи держави. Автомобільні дороги є державною власністю і закріплені на праві повного господарського відання за Українською державною корпорацією по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг, яка належить до системи Мінтрансу. До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри районів з населеними пунктами в межах району та населені пункти району між собою.

Відповідно до ст. 4 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів), а також землі, надані для розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що земельна ділянка, зайнята гідротехнічною спорудою по якій проходить автомобільна дорога, не могла перейти у колективну власність КСП «Гігант», що виключає право КСП «Гігант» розпорядження такою гідротехнічною спорудою та її продаж у приватну власність ВАТ «Сквирасільрибгосп».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» (в редакції від 19.01.1999 року), приватизації не підлягають об`єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об`єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів, основним видом діяльності яких є виробництво товарів (робіт, послуг), що мають загальнодержавне значення. Загальнодержавне значення мають, зокрема, об`єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому, такі як: автомобільні дороги, крім тих, що належать підприємствам до першого розгалуження їх за межами території цих підприємств, а також водосховища і водогосподарські канали комплексного призначення, міжгосподарські меліоративні системи, гідротехнічні захисні споруди.

Згідно спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 року №126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», виданого на підставі листа Міністерства аграрної політики України від 14.04.2003 року №37-30-10/4053, керуючись Положенням про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 року №1482 (1482- 98-п), з метою організації ефективного використання гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, вирішено передати до сфери управління Міністерства аграрної політики України гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, зазначених у додатку.

Згідно додатку до наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003 року №126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», до переліку господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, майно (гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди, та пов`язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів цих товариств та не підлягає приватизації) яких передається на баланс державного підприємства «Укрриба» увійшло, зокрема, по Київській області ВАТ «Сквирасільрибгосп» (код - 25295152), майно якого повинно передатися не лише до ДП «Укрриба», але і до сфери управління Державної служби автомобільних доріг України об`єктів за інвентарними номерами 190, 172, 168, 178, 189, 186.

Враховуючи зазначене, в порушення чинного на момент укладення договору купівлі-продажу від 09.11.1999 року законодавства, КСП «Гігант» відчужило на користь ВАТ «Сквирасільрибгосп» гідротехнічну споруду, а ВАТ «Сквирасільрибгосп» не передало майно ДП «Укрриба», а в подальшому ТОВ «Сквираплемрибгосп» (правонаступник ВАТ «Сквирасільрибгосп») 22.08.2018 року здійснило реєстрацію права приватної власності на гідротехнічну споруду.

При цьому, судом враховано, що належних та допустимих доказів, що підтверджують передачу від ВАТ «Сквирасільрибгосп» у власність ТОВ «Сквираплемрибгосп» спірного майна - гідротехнічної споруди, в ході розгляду справи відповідачем не надано.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Статтею 228 ЦК України встановлено правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок. Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 386 ЦК України, на державу покладено обов`язок забезпечувати рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Судом встановлено, що зазначені вище дії з незаконної передачі відповідачу належного позивачу об`єкта комунальної власності - гідротехнічної споруди, зачіпають інтереси держави.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Договір купівлі-продажу від 09.11.1999 року в силу вимог ст.ст. 202, 203, 215, 228 ЦК України, порушує публічний порядок через те, що спрямований на протиправне вилучення з користування держави гідротехнічної споруди з послідуючою протиправною передачею в користування відповідачу, внаслідок чого позовні вимоги про визнання Договору недійсним є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Водночас право власності на спірну гідротехнічну споруду зареєстровано за ТОВ «Сквираплемрибгосп», що підтверджується інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як зазначено вище, відповідач не надав суду доказів, що підтверджують правомірність набуття права власності на спірну гідротехнічну споруду.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також, у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За таких обставин, враховуючи наявність правових підстав для визнання недійним Договору купівлі-продажу гідротехнічної споруди від 09.11.1999 року, та у зв`язку з тим, що ТОВ «Сквираплемрибгосп» не може вважатися власником гідротехнічної споруди, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації речових прав на гідротехнічну споруду: греблю №І, водоскидна споруда №ІІ, які знаходяться в с. Великополовецьке, Сквирського району Київської області, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:077:0005 та належить на праві приватної власності ТОВ «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» (09030, Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке, вул. Жовтнева, буд. 174, ).

Отже, позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 73, 74, 123, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (09150, Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси, вул. Ярослава Мудрого, буд. 48, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» (09030, Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке, вул. Жовтнева, буд. 174, ) про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно задовольнити повністю.

2.Визнати недійсним Договір купівлі-продажу б/н від 09.11.1999 року, укладений між КСП «Гігант» та ВАТ «Сквирасільрибгосп» з моменту укладення.

3.Скасувати державну реєстрацію речових прав на гідротехнічну споруду: греблю №І, водоскидна споруда №ІІ, які знаходяться в с. Великополовецьке, Сквирського району Київської області, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :01:077:0005 та належить на праві приватної власності ТОВ «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» (09030, Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке, вул. Жовтнева, буд. 174, ).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКВИРАПЛЕМРИБГОСП» (09030, Київська область, Сквирський район, с. Великополовецьке, вул. Жовтнева, буд. 174, ) на користь Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (09150, Київська область, Білоцерківський район, с. Фурси, вул. Ярослава Мудрого, буд. 48, ) 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 256,257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 02.08.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць