ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2021 року м. Дніпро Справа № 904/3/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"

на рішення Господарського суду Дніпропетровськоїї області від 15.03.2021 року

( суддя Панна С.П.) у справі

за позовом Акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз Україна", м. Київ

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро

про стягнення 275 584, 63 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство НАК Нафтогаз України звернулося до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про стягнення 275 584,63 грн. ( в т.ч.: 229 028, 72 грн. - основна заборгованість; 17 376, 69 грн. пеня, 16 490,07 грн. - інфляційних втрат, 12 689,15 грн. - 3% річних) заборгованості, що виникла внаслідок невиконання Відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого Позивачем природного газу за договором постачання природного газу № 9192/18-БО(Т)-4 від 28.11.2018 р. ( укладеним між сторонами ).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору № 9192/18-БО(Т)-4 постачання природного газу від 28.11.2018 р. в частині неповної та своєчасної оплати за спожитий природний газ. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання Позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані 3 % річних за період прострочки з 26.01.2019 р. по 30.11.2020 р. в сумі 12 689,15 грн., пеня за період з 26.01.2019 р. по 25.07.2019 р. в сумі 17 376,69 грн., інфляційні втрати з лютого 2019 р. по листопад 2019 р. в розмірі 16 490,07 грн. та основний борг в розмірі 229 028,72 грн.

Від Відповідача надійшла заява про відстрочення виконання рішення суду та зменшення розміру пені.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2021 р. у справі № 904/3/21 позов задоволено частково, стягнуто Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 229 028 грн. 72 коп., пеню у розмірі 8 688 грн. 34 коп., 3 % річних у розмірі 12 689 грн. 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 490 грн. 07 коп., судовий збір у розмірі 4 003 грн. 44 коп., в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В основу оскаржуваного рішення покладено висновок місцевого господарського суду про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, разом з тим, суд вбачає підстави задовольнити клопотання Відповідача та зменшити розмір пені на 50 %.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна", в якій просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/3/21 від 15.03.2021 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, в розмірі 8 688,35 грн. та судового збору в розмірі 130,33 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми ст. ст. 236, 238 ГПК України, що стало підставою для ухвалення незаконного рішення в частині зменшення розміру пені.

Зокрема, Апелянт посилається на те, що зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції повинен був врахувати не лише майновий стан сторін, а й інші інтереси сторін.

Так, Скаржник зазначає на тому, що станом на 01.01.2021 р. торгова дебіторська заборгованість ( а основним видом діяльності підприємства є продаж газу ) перед Позивачем з боку Споживачів становила 60,407 млрд. грн., має тенденцію до зростання, а станом на 30.09.2020 р., відповідно до консолідованого звіту Позивача, розмір короткострокових зобов`язань складає 78,419 млрд. грн. ( в тому числі заборгованість з податку на прибуток - 1,786 млрд. грн.), довгострокових - 89,097 млрд. грн. ( в тому числі відстрочені податкові зобов`язання - 18,408 млрд. грн); Всього - 167,516 млрд. грн., що на думку скаржника, свідчить про значний обсяг несплаченої заборгованості підприємств, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності позивача.

Апелянт вважає, що матеріали справи не містять будь-якого доказу на підтвердження майнового стану Відповідача ( зокрема, звіти про фінансовий стан та фінансові результати, докази наявності або відсутності коштів на рахунках тощо ). В матеріалах справи лише наявна довідка про неприбутковість Відповідача, отже, на думку Скаржника, суд не міг дослідити майновий стан Відповідача, та прийняти об`єктивне рішення щодо зменшення пені .

Скаржник вважає, що відсутність прибутку та державне фінансування не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки або уникнення відповідальності. Крім того, Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів зменшення власних витрат тощо.

Скаржник також звертає увагу суду на ту обставину, що судом першої інстанції не враховано того, що визначений Договором розмір пені значно нижче навіть облікової ставки Національного банку України, що діяла в спірний період, та в 2,4 рази менше максимально встановленої суми пені. При цьому, нарахована сума пені до стягнення складає 17 376,69 грн., що значно менше суми основної заборгованості за Договором.

Скаржник також вважає, що судом першої інстанції неправомірно частково відмовлено в стягненні судових витрат у вигляді судового збору, у розмірі 130, 33 грн..

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2021 р., для розгляду справи № 904/3/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. ( доповідач ), суддів Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

Розпорядженням керівника апарату № 854/21 суду від 19.04.2021 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-доповідача Кощеєва І.М. для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження тощо призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 р., для вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження тощо визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач), суддів Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.04.2021 р. поновлено строк АТ "НАК "Нафтогаз Україна" на апеляційне оскарження рішення Господарського суду дніпропетровської області від 15.03.2021 р. у справі № 904/3/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз Україна" на вказане рішення.

Розпорядженням керівника апарату суду № 924/21 від 23.04.2021 р., у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили здійснення повторного автоматизованого розподілу, а саме, вихід на роботу судді-доповідача Кощеєва І.М., призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 904/3/21.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.04.2021 р., для розгляду справи № 904/3/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач), суддів Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.04.2021 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровськоїї області від 15.03.2021 р. прийнято до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.05.2021 р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 17.06.2021 р..

Від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" електронною поштою до суду надійшла заява про участь його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.05.2021 р., судове засідання у справі №904/3/21, призначене на 17.06.2021 р., вирішено провести з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon".

В судовому засіданні 17.06.2021 р. по справі оголошено перерву до 29.07.2021 р.

Від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" електронною поштою до суду надійшла заява про участь його представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів. Адреса електронної пошти, що буде використана заявником для входу до системи "EasyCon".

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2021 р., судове засідання у справі № 904/3/21, призначене на 29.07.2021 р., вирішено провести з Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна", в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon".

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.07.2021 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для розгляду даної справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2021 р., колегією суддів у складі: судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" на рішення Господарського суду Дніпропетровськоїї області від 15.03.2021 р. у справі №904/3/21 прийнято до свого провадження.

У судовому засіданні 29.07.2021 р., проведеному в режимі відеоконференції, була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

28.11.2018 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Дніпро (споживач) укладено договір № 9192/18-БО(Т)-4 постачання природного газу.

Відповідно до п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, за кодом ДК 021:00-6 Газове паливо (Природний газ), а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України. (п. 1.2. договору).

Згідно п.2.1 Договору, постачальник передає споживачу в період з 01 грудня 2018р. по 31 грудня 2018р. (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 467,0 тис.куб.м.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.8. Договору, приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання цього Договору становить 6 235,51грн., крім того податок на додану вартість 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 7 482,61 грн. ( п. 4.2. договору).

Загальна вартість цього Договору становить 2 911 982,39 грн., крім того ПДВ 582 396,48 грн., разом з ПДВ 3 494 378,87 грн. ( п.4.3. Договору)

Згідно п. 5.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом п. 5.4 Договору передбачено, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

У разі прострочення Споживачем оплати згідно п. п. 5.1, 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення ( п. 7.2 договору ).

Споживач зобов`язаний компенсувати постачальнику будь-які штрафні санкції, які виникли у постачальника у разі несвоєчасного повідомлення постачальника споживачем про випадки, визначені в п. п. 10.4. та 10.5. цього Договору ( п.7.6. Договору ).

У пункті 9.3. Договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років.

Розділом 11 Договору визначено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині постачання природного газу з 01.12.2018 р. по 31.12.2018 р. (включно), відповідно до ст. 631 ЦК України, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, Позивач поставив, а Відповідач прийняв газ на загальну суму 3 723 407,59грн., що підтверджуються актом приймання - передачі природного газу від 31.12.2018 р..

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач частково погасив заборгованість за поставлений за вказаним договором поставки природний газ. Станом на дату подання позову, розмір основного боргу становить 229 028,72 грн.

Доказів оплати вартості поставленого товару у сумі 229 028,72грн., станом на дату звернення з позовом до суду, Відповідач не надав, доводів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та заперечення представника Відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Враховуючи нездійснення наразі Відповідачем оплати решти суми боргу та штрафних санкцій за несвоєчасну оплату поставленого товару за Договором поставки, Акціонерне твариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовними вимогами до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, про стягнення означеної суми.

Отже, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати вартості отриманого товару та штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати, обумовленої в договорі товару.

Беручи до уваги правову природу укладеного Договору № 9192/18-БО(Т)-4 постачання природного газу від 28.11.2018 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів ( вартості отриманого товару та штрафних санкцій за прострочення виконання такого зобов`язання з оплати товару ) є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної оплати поставленого товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі несвоєчасної оплати поставленого товару на нарахування у відповідності до п. 7.2 його умов штрафних санкцій, а саме пені у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення та нарахування на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині відмови у стягненні суми пені у розмірі в розмірі 8 688,35 грн. та судового збору в розмірі 130,33 грн., у зв`язку зі зменшенням судом її розміру, а відтак, враховуючи, що рішення в частині часткового задоволенні вимог сторонами не оскаржується, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині часткового задоволенні вимог за позовом Акціонерного твариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Суд першої інстанції у задоволенні вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 8 688,35 грн. та судового збору в розмірі 130,33 грн. відмовив, що колегія суддів вважає не вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У п. 7.2 договору сторони погодили умову, що у разі прострочення Споживачем оплати згідно п. п. 5.1, 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач, зокрема заявив до стягнення суму пені за загальний період прострочення з 26.01.2019 р. по 25.07.2019 р. в сумі 17 376,69 грн. Господарський суд, перевіривши розрахунок пені дійшов висновку щодо його правильності.

Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом попередньої інстанції норми матеріального права, а саме: ст. 233 ГК України, ч. 3 ст. 551 ЦК України, з огляду таке.

Дійсно, як зазначає Скаржник та як вбачається з оскаржуваного рішення, фактично господарський суд не обґрунтував підстав для зменшення неустойки, а зазначив про те, що Відповідач надав докази, що підтверджують його неприбутковість і, як наслідок, незадовільний фінансовий стан, при цьому майнові інтереси сторін, зокрема Позивача досліджені не були, хоча останній в обгрунтування своїх заперечень надав суду відповідні докази та пояснення.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказаної позиції дотримується також Верховний Суд у своїй постанові від 21.03.2018 р. у справі № 910/2489/17.

З матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції Відповідач, заявивши клопотання про зменшення пені, надав лише копію рішення від 28.11.2016 р. Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області; копії ліцензій КЕВ м. Дніпро ( строк яких закінчився у січні 2019 року ) та Витяг з Положення КЕВ м. Дніпро.

Правовий аналіз статті 233 ГК України і частини третьої статті 551 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, зменшення неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань. Таке зменшення не є обов`язком суду.

Правова позиція щодо застосування положень статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 14.04.2020 у справі № 916/188/17, від 03.06.2020 у справі № 916/187/17. При цьому Верховний Суд наголошував на тому, що обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання, на підставі доказів, поданих в порядку, визначеному ГПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами Скаржника викладеними в апеляційній скарзі, щодо не доведеності з боку Відповідача існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, оскільки право на зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується з обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з приписами статті 74 ГПК України, статті 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту, на підставі належних і допустимих доказів, тоді як Відповідач не надав суду відповідних доказів в обгрунтування свого клопотання.

Матеріали справи не містять будь-якого доказу на підтвердження майнового стану Відповідача ( зокрема, звіти про фінансовий стан та фінансові результати, докази наявності або відсутності коштів на рахунках тощо ). В матеріалах справи лише наявна довідка про неприбутковість Відповідача, і то лише за 2016 рік.

Як вбачається з матеріалів справи - предметом розгляду справи було, в тому числі стягнення основної заборгованості за поставлений природний газ у грудні 2018 року. Так, станом на дату звернення до суду ( а також на поточну дату ) Відповідачем не було сплачено решту основну заборгованість, яка наразі складала 229 028,72 грн. При цьому, за твердженням Позивача ( не спростованим Відповідачем ) останній платіж за Договором було зроблено Відповідачем ще 27.12.2018 р., з того часу сума основної заборгованості не зменшилась. Таким, чином строк затримки розрахунку за Договором з боку Відповідача, станом на поточну дату, складає більше 2 років. Вказане свідчить про значне прострочення строків виконання зобов`язань за Договором.

При цьому, судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 233 ГК України не було враховано ступінь виконання зобов`язання з боку Відповідача.

Як вірно зазначив Скаржник, висновки суду про те, що неприбутковість Відповідача свідчить про незадовільний його фінансовий стан - безпідставні та не підтверджуються жодними доказами, оскільки неприбутковість не може свідчити про відсутність коштів на рахунку, бюджетне фінансування, можливість здійснення оплат тощо.

Місцевий господарський суд, з огляду на те, що встановлені обставини свідчать про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, застосувавши власні повноваження, необгрунтовано задовольнив відповідне клопотання Відповідача та зменшив розмір пені, при цьому зазначивши лише, що КЕВ м. Дніпро є ліцензіатом з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії, та не звернув уваги, що відповідно до наданих Відповідачем копій ліцензій, строк їх дії закінчився ще у січні 2019 року.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен був комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що зазначені критерії не були дотримані судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення пені

Також, колегія суддів погоджується з доводами Скаржника, що факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення Позивачем збитків через неналежне виконання Відповідачем свого обов`язку не може бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій оскільки, виходячи з принципу змагальності сторін у господарському процесі кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, що передбачено положеннями статті 13 ГПК України.

За таких обставин доводи Скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій статей 549 - 552, 599 ЦК України та ст. 233 ГК України знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовують висновки, покладені в основу прийнятого у справі судового рішення в оскарженій частині.

Щодо доводів Скаржника про неправомірність часткової відмови судом першої інстанції в стягненні судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 130,33 грн., колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду в оскаржуваній частині також підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, у разі зменшення судом розміру неустойки, судовий збір покладається на Відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог, а є виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 р. у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 р. у справі № 917/1006/16, від 03.04.2018 р. у справі №902/339/16.

Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не враховані наведені висновки Верховного Суду, внаслідок чого також було помилково здійснено розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вказаної позиції дотримується також Верховний Суд у своїй постанові від 21.03.2018 р. у справі № 910/2489/17.

Правова позиція щодо застосування положень статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 19.09.2019 р. у справі №904/5770/18 від 14.04.2020 р. у справі № 916/188/17, від 03.06.2020 р. у справі № 916/187/17. При цьому Верховний Суд наголошував на тому, що обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання, на підставі доказів, поданих в порядку, визначеному ГПК України.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення господарського суду в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає.

На підставі викладеного, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом допущено невірне застосування норм матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення в оскаржуваній частині, яке відповідно до ст. 277 ГПК України підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені в розмірі 8 688,35 грн., судового збору в розмірі 130,33 грн. та ухваленню нове рішення у відповідній частині.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга на рішення господарського суду підлягає задоволенню.

10. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України за подачу позовної заяви та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.03.2021 р. у справі № 904/3/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 8 688,35 грн. та щодо стягнення судового збору в розмірі 130,33 грн. скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська,13, ідентифікаційний код 08004581) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720) основний борг у розмірі 229 028 (двісті двадцять дев`ять тисяч двадцять вісім) гривень 72 копійки, пеню у розмірі 17 376 (сімнадцять тисяч триста сімдесят шість) гривень 69 копійок, 3 % річних у розмірі 12 689 ( дванадцять тисяч шістсот вісімдесят дев`ят ь) гривень 15 копійок, інфляційні втрати у розмірі 16 490 (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 07 копійок, судовий збір у розмірі 4 133(чотири тисячі три) гривні 77 копійок.»

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро ( 49005, м. Дніпро, вул. Феодосіївська,13, ідентифікаційний код 08004581 ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( 01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ідентифікаційний код 20077720 ) - 3 153,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02.08.2021 р.

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В. Чус