ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/671/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Пелехатій А.О.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальності РУБІНЕТЕРІЯ РИТМОНІО (Республіка Італія ВАРАЛЛО (ВЧ) вул. Індрен 4, 13019, РОККАП`ЄТРА ПРОМИСЛОВА ЗОНА, реєстраційний номер: 1, адреса представника на території України: 36013, м. Полтава, р-н Київський, вул. Бестужева, буд. 11)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю НОВА ТЕК ТРЕЙД (65005, М. Одеса, вул. Бабеля, буд. 24, )

про стягнення 13 263 євро.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 15.03.2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальності РУБІНЕТЕРІЯ РИТМОНІО звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою за вх.№ГСОО 695/21 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю НОВА ТЕК ТРЕЙД, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар в розмірі 13 263 євро та судові витрати в розмірі 6551,60 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що згідно рахунку-фактури від 20.02.2019 року ним було поставлено відповідачу промислову продукцію власного виробництва, за яку останній розрахувався не в повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.04.2021 року було відкрито провадження у справі №916/671/21 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.04.2021 року о 11:00.

У судовому засіданні від 26.04.2021 року судом було оголошено протокольну ухвалу в порядку п.3 ч.2 ст.183 Господарського процесуального кодексу України про відкладення підготовчого засідання на 19.05.2021 р. о 15:30.

Ухвалою суду від 26.04.2021 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальності РУБІНЕТЕРІЯ РИТМОНІО (вх.№ 11462/21 від 26.04.2021 року) про участь у судових засіданнях при розгляді справи №916/671/21 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року було відкладено підготовче засідання на "02" червня 2021 р.

31.05.2021 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальності РУБІНЕТЕРІЯ РИТМОНІО надійшла заява (вх. ГСОО №14652/21), у якій позивач просить суд підготовче засідання у справі, яке призначено на 02.06.2021 року о 15:00 год. провести без участі представника позивача.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року строк підготовчого провадження у справі №916/671/21 продовжено на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 18.06.2021 року о 10:00.

У судовому засіданні від 18.06.2021 року суд ухвалою у протокольній формі оголосив про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в засіданні суду на 12.07.2021 року о 15:00.

У судовому засіданні від 12.07.2021 року суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву для розгляду справи по суті до 26.07.2021 року о 15:00.

26.07.2021 року до суду від позивача надійшла заява (вх. ГСОО №19960/21) про проведення розгляду справи без участі представника позивача.

У судове засідання від 26.07.2021 року позивач та відповідач не з`явилися, однак були належним чином повідомлені про судове засідання ухвалою суду від 12.07.2021 року.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Водночас, ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідач - ТОВ «НОВА ТЕК ТРЕЙД» про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення ухвал суду на його юридичну адресу, яка зазначена у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованого судом, приймаючи до уваги, що судові відправлення були повернуті поштою із відміткою у довідках поштової установи Адресат відсутній за вказаною адресою, однак у судові засідання станом на 26.07.2021 відповідач не з`являвся, жодних повідомлень до суду щодо причин неявки представника ТОВ «НОВА ТЕК ТРЕЙД» у судові засідання не надходило, своїм процесуальним правом на подання відзиву відповідач не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні від 26.07.2021 року суд підписав вступну та резолютивну частину судового рішення, повний текст якого буде складено 05.08.2021 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

В якості доказів здійснення поставки товару позивачем надано суду відповідні документи: копія рахунку - фактури від 20.02.2019 року №F51 /71900258 з перекладом, копія авансової фактури №F56/71900236 від 15.02.2019 року з перекладом, експортна декларація ЕХ1 від 20.02.2019 року з перекладом, номер в базі даних EC (https://ec.europa.eu/taxation_customs) MRN: 19ITQAF1T0000445E8, скріншоти електронного листування з перекладом за період з 16.01.2019 по 17.12.2019 р., копія повідомлення про експорт M.R.N. Митно-монопольного агентства від 22.02.2019 року.

З рахунку - фактури від 20.02.2019 року №F51 /71900258 вбачається, що замовлення товару було здійснено електронною поштою від 01.12.2019 року за № VS#7D101, об`єктом замовлення являється клапан проти тиску, безпечний клапан проти шуму, прилад керування сірим дискантом 1,5 Бар (Митний код: 84814090) версія STD у кількості 18 000 на загальну суму 17 748,00 євро. Також зазначено, що за вказаним замовленням було здійснено авансовий платіж на суму 4 485,00 євро за авансовою фактурою №F56/71900236 від 15.02.2019, залишкова сума до сплати становить 13 263, 00 євро. Пунктом призначення вказано NOVA TEC TRADE LTD, вул. Бабеля, 24, 65005 Одеса (Україна), умови доставки FCA (Варалло (Італія), перевізник S.C.EURASIA TRANS SRL. Умовами платежу визначено 30 днів від дати фактури. При цьому в зазначеному рахунку-фактурі вказано, що поставлені товари залишаються зарезервованим доменом та власністю фірми по виготовленню змішувачів Рітмоніо до моменту оплати.

З експортної декларації ЕХ1 № 21 від 20.02.2019 року, MRN: 19ITQAF1T0000445E8 вбачається, що експортером являється RUBINETTERIE RITMONIO SRL Вул. Індрен , 4, Індустріальна Зона Рокапиетра, 13019, Варалло, Італія., одержувачем являється NOVA ТЕС TRADE LTD, вул.Бабеля 24, 65005, Одеса (Україна). Умовами доставки визначено FCA Варалло. Загальна сума товару, що експортується становить 17 728,00 євро. Режимом транспортування визначено до кордону.

Щодо скріншотів електронного листування за період з 16.01.2019 року по 17.12.2019 року, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 96 Господарського процесуального кодексу України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Крім того, скріншоти листування не відповідають визначеним законодавством критеріям належності доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові від 10.09.2020 по справі № 910/10388/19 Верховний Суд дійшов наступного висновку: «Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Тобто, під належністю доказу розуміється міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів, яка характеризується наявністю об`єктивного зв`язку між їх змістом (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання».

В той же час, додані до позовної заяви скріншоти листування не є належним доказом по справі, не містить ані обов`язкових реквізитів електронного доказу, ані жодних вказівних знаків, які б надали можливість ідентифікувати сторін листування, оскільки за змістом роздруківки не можливо встановити кому належать електронні адреси, між якими здійснено обмін повідомленнями у електронній формі.

Отже, суд не вважає надані позивачем скриншоти електронного листування за період з 16.01.2019 року по 17.12.2019 належними доказами та не приймає їх до уваги.

На думку позивача, поставку товару на суму 17 748,00 євро було здійснено в повному обсязі, однак відповідачем не було виконано умови замовлення в частині оплати залишкової суми за поставлений товар, що передбачено рахунком - фактури від 20.02.2019 року №F51/71900258 у розмірі 13 263, 00 євро. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом про стягнення 13 263 євро до ТОВ НОВА ТЕК ТРЕЙД.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов таких висновків:

Суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем відсутній зовнішньо-економічний договір купівлі-продажу у письмовій формі, однак суд зазначає, що відповідно до ст. 11, 12 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про договори міжнародної купівлі-продажу товарів від 11 квітня 1980 року, не вимагається, щоб договір купівлі-продажу укладався чи підтверджувався в письмовій формі або підпорядковувався іншій вимозі щодо форми. Він може доводитися будь-якими засобами, включаючи свідчення. Будь-яке положення статті 11, статті 29 частини II цієї Конвенції, яке допускає, щоб договір купівлі-продажу, його зміна та припинення за згодою сторін або оферта, акцепт чи будь-яке інше вираження наміру здійснювалися не в письмовій, а в будь-якій іншій формі, незастосовне, якщо хоча б одна зі сторін має своє комерційне підприємство в договірній державі, яка зробила заяву на підставі статті 96 цієї Конвенції. Сторони не можуть відступати від цієї статті чи змінювати її дію.

Згідно ст. 96 вищезазначеної конвенції, договірна держава, законодавство якої вимагає, щоб договори купівлі-продажу були укладені або підтверджені в письмовій формі, може в будь-який час зробити заяву згідно зі статтею 12 про те, що будь-яке положення статті 11, статті 29 або частини II цієї Конвенції, яке допускає, щоб договір купівлі-продажу, його зміна чи припинення за згодою сторін або оферта, акцепт чи будь-яке інше вираження наміру здійснювалися не в письмовій, а в будь-якій іншій формі, незастосовне, якщо хоча б одна із сторін має своє комерційне підприємство в цій державі.

Указом Президії Верховної ради Української РСР «Про приєднання Української Радянської Соціалістичної Республіки до Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів» встановлено, що Українська Радянська Соціалістична Республіка відповідно до статей 12 та 96 Конвенції заявляє, що будь-яке положення статті 11, статті 29 або частини II Конвенції, яке допускає, щоб договір купівлі-продажу, його зміна або припинення угодою сторін чи оферта, акцепт або будь-яке інше вираження наміру здійснювались не в письмовій, а в будь-якій формі, незастосовне, якщо хоча б одна із сторін має своє комерційне підприємство в Українській Радянській Соціалістичній Республіці.

При цьому, стаття 6 Закону України « Про зовнішньоекономічну діяльність» визначає, що зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. У разі експорту послуг (крім транспортних) зовнішньоекономічний договір (контракт) може укладатися шляхом прийняття публічної пропозиції про угоду (оферти) або шляхом обміну електронними повідомленнями, або в інший спосіб, зокрема шляхом виставлення рахунка (інвойсу), у тому числі в електронному вигляді, за надані послуги. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями ч.1,2 ст. 382 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.

Частиною 1,3 статті 31 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачають, якщо інше не передбачено законом, форма правочину має відповідати вимогам права, яке застосовується до змісту правочину, але достатньо дотримання вимог права місця його вчинення, а якщо сторони правочину знаходяться в різних державах, - права місця проживання або місцезнаходження сторони, яка зробила пропозицію, якщо інше не встановлено договором. Зовнішньоекономічний договір, якщо хоча б однією стороною є громадянин України або юридична особа України, укладається у формі, передбаченій законом, незалежно від місця його укладення, якщо інше не встановлено міжнародним договором України. Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми зовнішньоекономічного договору визначаються правом, що застосовується до змісту правочину.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом (ч. 1 ст. 43 ГК).

Водночас ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України передбачає, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Крім того, одним із загальних принципів господарювання в Україні є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом (ст. 6 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Міністерство економічного розвитку і торгівлі України у листі від 25.05.2017 р. №2402-05/17433-02 «Щодо укладення зовнішньоекономічних договорів» надало роз`яснення та встановило, що суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів з обов`язковим погодженням предмету, ціни та строку дії договору, самостійно без обмежень здійснювати господарську діяльність, яку не заборонено законом, на власний ризик з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи викладене суд вважає, що відповідні реквізити рахунку - фактури від 20.02.2019 року №F51 /71900258 про дані сторін правовідносин, предмету, ціни та умов оплати, а також сплати авансу відповідачем відповідно до авансової фактури №F56/71900236 від 15.02.2019 року свідчить про існування між позивачем та відповідачем договірних правовідносин щодо поставки.

Вищезазначеним рахунком-фактури зазначено, що умовами доставки товару є FCA, що передбачено Інкотермс (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати). Розділом «FCA» правил передбачено, що FCA означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов`язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

Під словом "перевізник" розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов`язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею,

автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту.

Пунктом «А.1., А.2» розділу «FCA» Інкотермс передбачено, що продавець зобов`язаний надати товар із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть вимагатися за договором. Продавець зобов`язаний одержати на власний ризик і за власний рахунок будь-яку експортну ліцензію або інший офіційний дозвільний документ і виконати, де це належить, усі митні формальності, необхідні для експорту товару.

Пунктом «А.3» розділу «FCA» Інкотермс встановлено, що за наявності прохання покупця або відповідної комерційної практики, у випадку, якщо покупець своєчасно не дав інших указівок, продавець вправі укласти договір перевезення на звичайних умовах за рахунок і на ризик покупця. Продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Відповідно до п. «А.4» розділу «FCA» Інкотермс, поставка вважається здійсненою:

а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього;

б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.

Згідно п. А.7., А.8 розділу «FCA» Інкотермс, продавець зобов`язаний дати покупцю достатнє повідомлення про здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4. У випадку неприйняття перевізником поставки у відповідності з статтею А.4 в узгоджений термін, продавець зобов`язаний відповідно сповістити про це покупця. Продавець зобов`язаний за власний рахунок надати покупцю звичайні докази поставки товару у відповідності зі статтею А.4. Якщо документ, згаданий вище як доказ поставки, не є транспортним документом, продавець зобов`язаний надати покупцю на прохання, за рахунок і на ризик останнього, всіляке сприяння в одержанні транспортного документа у зв`язку з укладенням договору перевезення (наприклад, оборотного коносамента, необоротної морської накладної, документа перевезення внутрішнім водним транспортом, повітряної, залізничної чи автотранспортної накладної, або транспортних документів змішаного перевезення).

Пунктом Б.2. розділу «FCA» Інкотермс , покупець зобов`язаний одержати на власний ризик і за власний рахунок будь-яку імпортну ліцензію або інший офіційний дозвільний документ і виконати, де це належить, усі митні формальності, необхідні для імпорту товару та його транзитного перевезення через будь-яку країну.

Пунктом Б.6 розділу «FCA» Інкотермс, покупець зобов`язаний сплатити: усі мита, податки й інші збори, а також витрати на виконання митних процедур, що підлягають сплаті при імпорті товару та його транзитному перевезенні через будь-яку країну.

Відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

З рахунку-фактури №F51/71900258 вбачається, що перевізником є S.C.EURASIA TRANS SRL, однак позивачем не надано суду документи, які б підтверджували передачу товару перевізникові.

При цьому, в експортній декларації ЕХ1 № 21 від 20.02.2019 року, MRN: 19ITQAF1T0000445E8 зазначено, що режим транспортування до кордону, на підставі цього, суд дійшов висновку, що товар за рахунком-фактурою було доставлено перевізником до кордону Європейського союзу з Україною.

Відповідно до ст. 74 Митного кодексу України, імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Згідно ст. 76 Митного кодексу України, товари, поміщені у митний режим імпорту, набувають статусу українських товарів. Підтвердженням українського статусу товарів, зазначених у частині першій цієї статті, є митна декларація, за якою ці товари випущено у вільний обіг.

Офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати встановлено обов`язок покупця за умовами поставки FCA здійснити митне оформлення імпорту доставленого товару та Митним кодексом України передбачено, що митна декларація імпорту є підтвердженням такого митного оформлення.

Положеннями статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

На підставі викладеного та враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів щодо складення вантажної декларації, передачі товару перевізнику відповідача або будь яких інших належних доказів отримання відповідачем товару після оформлення експортної декларації, суд вважає недоведеним факт здійснення позивачем поставки товару на суму 17 748,00 євро відповідачу.

Відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ст. 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши повно, всебічно та об`єктивно правовідносини, що виникли між сторонами, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Рубінетерія Ритмоніо» про стягнення з ТОВ «Нова Тек Трейд» 13 263,00 євро.

Враховуючи відмову судом у позові, судові витрати відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 серпня 2021 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська