ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р. Справа№ 910/634/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін

розглянув апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021

у справі № 910/634/21 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 203 683, 73 грн,

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Лоуд Груп" (надалі - позивач, ТОВ "Іст Лоуд Груп") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - відповідач, ДП "НАЕК "Енергоатом") про стягнення 203 683,73 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем неналежним чином виконувалось грошове зобов`язання із оплати поставленого на підставі договору поставки №53-122-01-20-09071 від 02.01.2020 товару, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмір 189 277,72 грн, а також заявляє про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 999,50 грн та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 189 277, 72 грн закрито. Позов ТОВ "Іст Лоуд Груп" задоволено частково. Стягнуто з ДП "НАЕК "Енергоатом" на користь ТОВ "Іст Лоуд Груп" 3 % річних у розмірі 5 570, 99 грн, інфляційні у розмірі 8 406, 51 грн та судовий збір у розмірі 3 048, 83 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що заявлена у справі сума заборгованості у розмірі 189 277,72 грн була сплачена вже після звернення позивача до суду із даним позовом, що підтверджується платіжними дорученнями №498 від 20.01.2021 на суму 40 963,12 грн, №829 від 27.01.2021 на суму 50 000,00 грн та №1202 від 09.02.2021 на суму 98 584,60 грн.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 189 277,72 грн, а здійснивши власний розрахунок та встановивши відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 570,99 грн та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, ДП "НАЕК "Енергоатом" 05.05.2021 (згідно з відомостями відділення поштового зв`язку) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 в частині стягнення 3 % річних у розмірі 5 570, 99 грн, інфляційні у розмірі 8 406, 51 грн та судовий збір у розмірі 3 048, 83 грн. Також скаржник просить вирішити питання розподілу судових витрат.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2021 справу № 910/634/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 апеляційну скаргу ДП "НАЕК "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 залишено без руху та запропоновано скаржнику надати докази доплати судового збору в розмір, встановленому Законом.

28.05.2021 (згідно з відтиском штемпеля відділення поштового зв`язку) до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої сторона долучила доказ доплати судового збору в розмірі 3 090, 51 грн на підтвердження чого надала платіжне доручення № 5259 від 21.05.2021. Заяву подано в строк, встановлений судом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 було відкрито провадження за апеляційною скаргою ДП "НАЕК "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі № 910/634/21 та призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

4. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" обґрунтовує скаргу тим, що, стягуючи з ДП «НАЕК «Енергоатом» інфляційні втрати в розмірі 8 406,51 грн та 3 % річних в розмірі 5 570.99 грн, суд першої інстанції послався на ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також апелянт вказує, що ТОВ «Іст Лоуд Груп» вимоги про оплату інфляційних втрат у розмiрi 8 406,51 грн тa 3 % річних розмiрi 5 570,99 грн до ДП «НАЕК «Енергоатом» не заявляло. Як наслідок, у ДП «НАЕК «Енергоатом» не виникло вiдповiдного зобов`язання щодо оплати вказаних сум. Тобто ДП «НАЕК «Енергоатом» не міг порушити зобов`язання, якого не існує.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу ті заперечень на відзив

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 07.06.2021 роз`яснено позивачу право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Так, ТОВ «Іст Лоуд Груп» отримано ухвалу 17.06.2021, проте під час апеляційного провадження відзив на апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом» не надходив. Жодних заяв щодо продовження строку позивачем до суду апеляційної інстанції не подавалось.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

02.01.2020 між ДП "НАЕК "Енергоатом" (замовник) та ТОВ "Іст Лоуд Груп" (постачальник) було укладено договір поставки №53-122-01-20-09071 (надалі - "договір"), відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору поставки).

Згідно з п. 6.1 договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на протязі 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 296 542,90 грн, що підтверджується видатковими накладними №107 від 12.02.2020 та №129 від 17.02.2020, які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідачем сплачено позивачу 296 542,90 грн за отриманий на підставі договору товар, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №4354 від 18.05.2020, №4353 від 18.05.2020, №6754 від 13.08.2020, №6756 від 13.08.2020, №13.08.2020, №6761 від 13.08.2020, №10852 від 01.12.2020, №498 від 20.01.2021, №829 від 27.01.2021 та №1202 від 09.02.2021.

7. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, cуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 189 277,72 грн та в частині відмови у задоволені позовних вимог апелянтом не оскаржувалось, а колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (в неоскаржуваних частинах), передбачених ст. 277 ГПК України.

Стосовно задоволених позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 999,50 грн та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 6.1 договору, відповідач мав сплачувати отриманий товар протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію.

Позивач у суді першої інстанції вказував, що оплатити отриманий товар відповідач мав протягом 45 календарних днів з моменту його отримання, оскільки обчислення строку оплати товару з дати оформлення ярлика на придатну продукцію не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товар.

Судом першої інстанції обґрунтовано та правомірно відхилено вказаний довод, оскільки встановлення строку оплати товару з дати оформлення ярлика на придатну продукцію не суперечить нормами чинного законодавства та не звільнює відповідача від грошового зобов`язання з оплати товару.

За приписами ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження сторонами всіх умов, які містяться в такому Договорі, зокрема, умови обчислення строків оплати товару з моменту оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на товар, поставлений за видатковою накладною №107 від 20.02.2020 відповідачем оформлено ярлик на придатну продукцію №1-4,5-38 від 25.02.2020 на суму 92 581,44 грн та ярлик на придатну продукцію №1-4,5-39 від 10.03.2020 на суму 193 278,96 грн, а за видатковою накладною №129 від 17.02.2020 відповідачем оформлено ярлик на придатну продукцію №1-4,5-62 від 10.03.2020 на суму 10 682,50 грн.

Таким чином, відповідач мав оплачувати отриманий на підставі договору товар у такі строки:

- за видатковою накладною №107 від 20.02.2020 товар у розмірі 92 581,44 грн. - не пізніше 10.04.2020, товар у розмірі 193 278,96 грн не пізніше 24.04.2020;

- за видатковою накладною №129 від 17.02.2020 товар у розмірі 10 682,50 грн не пізніше 24.04.2020.

Виходячи із змісту платіжних доручень №4354 від 18.05.2020, №4353 від 18.05.2020, №6754 від 13.08.2020, №6756 від 13.08.2020, №13.08.2020, №6761 від 13.08.2020, №10852 від 01.12.2020, №498 від 20.01.2021, №829 від 27.01.2021 та №1202 від 09.02.2021 відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання з оплати отриманого на підставі договору товару.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач у встановлений Договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 10.04.2018 у справі № 910/10156/175 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Перевіривши розрахунок суду першої інстанції, колегія суддів вважає його арифметично вірним та, враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 570,99 грн та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн за заявлені періоди.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обгрунованого та правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" на користь ТОВ "Іст Лоуд Груп" 3% річних у розмірі 5 570,99 грн та інфляційних у розмірі 8 406,51 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме стягнення 3% річних у розмірі 428,51 грн судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Стосовно доводів апелянта щодо відсутності зобов`язання оплатити інфляційні втрати у розмiрi 8 406,51 грн тa 3 % річних розмiрi 5 570,99 грн, у зв`язку з непред`явленням вимоги стосовно вказаних сум, до ДП «НАЕК «Енергоатом», колегією суддів відхиляється як необґрунтовані з огляду на наступне.

Із змісту частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб`єктів правовідносин у разі виникнення спору може звернутися до суду за його вирішенням. Суб`єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб`єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Право на судовий захист передбачено й іншими статтями Конституції України. Так, відповідно до статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов`язок держави забезпечити захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб`єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб`єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Положення частини 2 статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Вказані висновки викладені у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002 у справі 1-2/2002.

Таким чином, твердження скаржника щодо порушення процедури досудового врегулювання спору та неправильного застосування судом ст. 625 ЦК України в частині стягнення інфляційних втрат у розмiрi 8 406,51 грн тa 3 % річних розмiрi 5 570,99 грн є безпідставними, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

З огляду на викладене, судом першої інстанції законно та правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмiрi 8 406,51 грн тa 3 % річних розмiрi 5 570,99 грн.

Отже, керуючись ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/634/21 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/634/21 - залишити без змін.

3. Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

4. Матеріали справи № 910/634/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич