ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021 справа № 914/2657/20

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В. П., секретаря судового засідання Шевчук О. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали справи

за позовом: Державного підприємства «Самбірське лісове господарство», м. Самбір Львівської області,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті», м. Жовква Львівської області,
про:стягнення 21'573,85 грн (з яких: 20'787,50 грн основний борг, 249,44 грн інфляційні втрати та 536,91 грн три відсотки річних).
За участю представників:
позивача:Мукан Іван Васильович адвокат (в режимі відеоконференції),
відповідача:не з`явився.
1. Судові процедури.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті» про стягнення 21'573,85 грн (з яких: 20'787,50 грн основний борг, 249,44 грн інфляційні втрати та 536,91 грн три відсотки річних).

1.2. Ухвалою суду від 02.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

25 листопада 2020 року відповідач подав заяву про ознайомлення з матеріалами господарської справи та реалізував відповідне право про, що свідчить власноручний підпис представника на поданій заяві.

Відповідач, 15.12.2020 подав письмові пояснення по суті справи, якими заперечив повністю заявлені вимоги. У вказаних поясненнях повідомив, що визнає поставку товару 15.11.2019 яка є оплаченою.

1.3. Ухвалою суду від 18.12.2020 судом постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження за ініціативою суду зі стадії відкриття провадження у справі та призначено підготовче засідання на 21.01.2021.

Розгляд справи в підготовчому засіданні було відкладено 01.02.2021, з підстав вказаних у відповідній ухвалі.

01 лютого 2021 року у підготовче засідання з`явився керівник відповідача, який усно заперечив позовні вимоги, проте підтвердив, що товар отриманий 15.11.2019 замовляв та оплатив, а товар за 18 19 листопада 2019 року ним не замовлявся та не отримувався. Проте такий товар доставлено і розвантажено на території сусіднього підприємства. Окрім того вказав, що ним не підписувались жодні ТТН за період з 15.11.2019 по 19.11.2019.

1.4. Ухвалою суду від 01.02.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, відкладено підготовче засідання на 22.02.2021 та витребувано в обох учасників оригінали наступних документів: Договір купівлі-продажу дров`яної деревини від 14.11.2019 № 178/19, Товарно-транспортні накладні (ТТН-ліс) серія ЛВА № 802977 від 15.11.2019, ЛВА № 802978 від 15.11.2019, ЛВА № 802979 від 18.11.2019 та ЛВА № 802985 від 19.11.2019; Довіреність № 13 від 15.11.2019.

12 лютого 2021 року позивач подав суду відповідні оригінали документів на виконання вимог ухвали від 01.02.2021.

Підготовче засідання 22.02.2021 відкладалось на 05.03.2021 та на 11.03.2021, з підстав вказаних у відповідних протоколах та ухвалах суду.

Окрім того, у підготовчому засіданні 05.03.2021 відібрано експериментальні зразки почерку та підпису Марківа Р. Б., зобов`язано останнього надати у наступне підготовче засідання зразки вільних підписів.

Також, 05.03.2021 Відповідач подав наявні у нього оригінали документів, що підтверджують існування правовідносин між сторонами, як він вказує з моменту укладення Договору № 032/19 від 22.01.2019 на підставі якого, як він стверджує і здійснювались усі поставки.

Позивач, 09 березня 2021 року надав суду письмові пояснення щодо доцільності призначення почеркознавчої експертизи, у який повідомив про недоцільність призначення такої, оскільки така спрямована на ухилення від сплати коштів за отриману лісопродукцію.

Відповідач, 11.03.2021 подав до суду клопотання про призначення експертизи, у якому просить поставити на вирішення експерта питання: чи виконано підпис від імені Марківа Р. Б. на ТТН від 15.11.2019, від 18.11.2019 та від 19.11.2019 Марківим Р. Б. чи іншою особою? Додатками до поданого клопотання надано документи з вільними зразками підпису Марківа Р. Б.

1.5. Ухвалою суду від 11.03.2021 призначено судову експертизу; на вирішення експерта поставлено питання: Чи виконано підпис від імені Марків Руслана Богдановича на товарно-транспортній накладній серії ЛВА № 802977 від 15.11.2019, товарно-транспортній накладній ЛВА № 802978 від 15.11.2019, товарно-транспортній накладній ЛВА № 802979 від 18.11.2019, товарно-транспортної накладній ЛВА № 802985 від 19.11.2019 Марківим Русланом Богдановичем, чи іншою особою? Зупинено провадження у справі.

29 червня 2021 року на адресу суду повернулись матеріали справи № 914/2657/20 без виконання експертизи, у зв`язку з не оплатою відповідачем вартості призначеної експертизи.

1.6. Ухвалою суду від 05.07.2021 провадження у справі № 914/2657/20 поновлено, підготовче засідання призначено на 13.07.2021, явку повноважних представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

Марків Р. Б. керівник відповідача, 13.07.2021 подав до суду через систему Електронний суд Заяву про вступ у справу як представника, у якій одночасно просив відкласти розгляд справи у зв`язку з перебуванням у відрядженні.

Окрім того, у вказаній заяві відповідач зазначив, що ТзОВ «Агроінвестсіті» товар за 18.11.2020 та 19.11.2020 не замовлявся та поставки, на орендовану підприємством територію 18.11.2020 та 19.11.2020 не здійснювались, і ТТН не підписувались.

Суд розглянувши заявлене клопотання Відповідача, заслухавши заперечення представника Позивача, дійшов висновку про необґрунтованість такого, адже вказані причини неявки не підтверджені жодними доказами, не передбачені випадками визначеними у ч. 1 та 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, а крім того, строк підготовчого провадження завершується.

1.7. Ухвалою суду від 13.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.07.2021, явку повноважних представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

Судове засідання 20.07.2021 відкладалось на 27.07.2021.

20 липня 2021 року після судового засідання представником позивача подано заяву про проведення судового засідання призначеного на 27.07.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою суду від 21.07.2021 клопотання представника позивача про участь в наступному судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2021 надав усні пояснення по суті спору, зазначив про неможливість врегулювання спору між сторонами у позасудовому порядку та повідомив, що Підприємство подало усі наявні у позивача докази в обґрунтування вказаних у позові обставин, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 27.07.2021 не з`явився, причин неявки не повідомив, хоч був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

1.8. Частинами першою та другою статті 216 Господарського процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Відповідно до частин першої та третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

1.9. Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі «Скордіно проти Італії»). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах «Скордіно проти Італії», «Сюрмелі проти Німеччини»).

Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частині 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

1.10. Судові рішення, пов`язані з рухом цієї справи надсилались судом на юридичну адресу Відповідача зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одержувались ними (зокрема ухвала від 19.10.2020, від 02.11.2020, від 18.12.2020, від 21.01.2021, від 01.02.2021, від 22.02.2021, від 11.03.2021), а також були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Ухвали суду від 05.07.2021, 13.07.2021 та 20.07.2021 відповідно до трекінгу відстежень поштових відправлень Укрпошти « відправлення у точці видачі/доставки».

Окрім цього, 13 липня 2021 року від представника Відповідача Марківа Р. Б. надійшла заява (вх. №16180/21 від 13.07.2021), яка підписана в системі «Електронний суд», про вступ у справу в якості представника. Керівнику останнього надано доступ до електронної справи та усі процесуальні документи суду у даній справі, з моменту надання йому доступу як представнику, скеровуються на його електронну адресу автоматично.

Також, суд зазначає, що в системі «Електронний суд» у Відповідача доступні для перегляду усі документи, що містяться у АСДС суду в рамках даної справи.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини «Богонос проти Росії» від 05.02.2004).

Також суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З врахуванням наведеного суд констатує, що Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті у встановлені чинним процесуальним Законом порядку та спосіб, а також надання учасникам справи достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених Господарського процесуального кодексу України та виконання своїх обов`язків. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.02.2018 у справі № 910/33054/15.

Таким чином, оскільки до суду від учасників процесу жодних клопотань не надходило, приймаючи до уваги те, що відповідач скористався своїм правом на подання відзиву (письмових заперечень), враховуючи наданий процесуальним законом час для розгляду відповідної справи за правилами загального позовного провадження, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, суд не вважає повторну неявку відповідача у судове засідання перешкодою для вирішення спору по суті за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 27.07.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. Аргументи сторін.

2.1. У позовній заяві Державне підприємство «Самбірське лісове господарство» (Позивач у справі) вказує про неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті» (Відповідач у справі) своїх договірних зобов`язань за укладеним Договором № 178/19 від 14.11.2019, щодо оплати за поставлений товар. У зв`язку з чим у Відповідача виник борг перед Позивачем у загальному розмірі 20'787,50 грн. Окрім того, за неналежне виконання грошових зобов`язань Відповідачу нараховано 536,91 грн - інфляційних втрат та 249,44 грн трьох відсотків річних.

Правовими підставами позову зазначено норми ст.ст. 610, 611, 625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України.

2.2. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті» заперечуючи вказаний позов з підстав, вказаних у письмових поясненнях, зазначає.

Факт передачі товару повинен доводитись відповідними бухгалтерськими документами, саме: товарно-транспортними накладними. Відповідач визнає поставку за 15.11.2019, яка була оплачена. Іншого товару, за 18 та 19 листопада 2019 року відповідач не отримував, а товарно-транспортні накладні за 18.11.2019 та за 19.11.2019 підписані невідомо ким, адже підписи Марківа Р. Б. явно відрізняються від підписів на вказаних документах.

Відтак, відповідач заперечує факт поставки товару та просить відмовити у позові.

2.3. У письмових поясненнях Державне підприємство «Самбірське лісове господарство» зазначає, що правовідносини між сторонами які виникли раніше згідно Договору № 032/19 від 22.01.2019 вичерпали свою дію. Впродовж січня жовтня 2019 року Відповідачу проданий товар на суму 109'906,57 грн. За вказані лісоматеріали ТзОВ «Агроінвестсіті» розрахувалось в повному обсязі та договір був повністю виконаний сторонами і припинив свою дію. 14 листопада 2019 року між ДП «Самбірське лісове господарство» та ТзОВ «Агроінвестсіті» був укладений Договір № 178/19 купівлі-продажу лісоматеріалів. У рамках цього договору і був проведений платіж від 15 листопада 200 року згідно платіжного доручення № 1462.

2.4. У підготовчому засіданні 01.02.2021 керівником відповідача усно повідомлено, що поставлений 18 та 19 листопада 2019 року товар знаходиться на сусідньому підприємстві.

3. Обставини справи.

3.1. Між сторонами у справі було укладено Договір купівлі-продажу № 032/19 від 22.01.2019, термін дії якого з 22.01.2019 по 31.03.2019. На виконання умов Договору було поставлено товар, що підтверджується наступними товарно-транспортними накладними: Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802598 від 06.02.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802599 від 06.02.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802632 від 26.02.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802676 від 02.04.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802677 від 02.04.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802669 від 27.03.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802670 від 27.03.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802678 від 03.04.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802754 від 05.06.2019, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802767 від 19.06.2019 (а.с. а.с. 115-116, 126-135).

3.2. Зобов`язання Відповідача по оплаті товару повністю виконані, що підтверджуються Платіжними дорученнями № 825 від 24.01.2019, № 860 від 11.02.2019, № 883 від 27.02.2019, № 958 від 29.03.2019, № 1001 від 12.04.2019, № 1051 від 17.05.2019, № 1149 від 21.06.2019, № 1351 від 10.10.2019 (а.с. 117-125).

3.3. 14 листопада 2019 року між Державним підприємством «Самбірське лісове господарство» (надалі Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті» (надалі Покупець) укладено Договір купівлі-продажу № 178/19. За умовами цього Договору, Продавець поставляє у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити наступний товар: Дровяна деривина н.в. 11 група хв.п. і м.п. (сосна, вільха) (L 2 4 м), 200 м.куб., сума 150'000,00 (п. 1.1. Договору). Найменування, кількість, асортимент, ціна товару, що постачається визначається у вказаній у Договорі таблиці (п. 1.1. Договору).

Згідно з пунктом 1.3. Договору, загальна вартість договору: 150'000,00 грн.

Транспортні витрати за рахунок покупця (п. 1.4. Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що розрахунок за поставлений товар проводиться на основі накладних.

Передача товару проводиться на верхньому складі продавця за супровідними документами (п. 4.1. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання двома сторонами і діє до повного його виконання (п. 7.1. Договору). Термін дії Договору з 14 листопада 2019 року по 31 грудня 2019 року (п. 7.3. Договору).

3.4. До матеріалів справи долучена Довіреність від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті», видана 15.11.2019 Марківу Р. Б., на отримання від Державного підприємства «Самбірське лісове господарство» деревини в кількості 200,00 мі, скріплена печаткою та підписом директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті» (а.с. 96).

3.5. Так, на виконання взятих на себе Договірних зобов`язань Позивач передав, а Відповідач прийняв товар на загальну суму 30'787,50 грн, що підтверджується наступними Товарно-транспортними накладними при перевезенні деревини автомобільним транспортом, які підписані з обох сторін:

- ЛВА № 802977 від 15.11.2019 на суму 1'920,00 грн;

- ЛВА № 802978 від 15.11.2019 на суму 8'371,50 грн;

- ЛВА № 802979 від 18.11.2019 на суму 10'176,00 грн;

- ЛВА № 802985 від 19.11.2019 на суму 10'320,00 грн.

Відповідач оплатив поставлений товар на загальну суму 10'000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1462 від 15 листопада 2019 року.

3.6. У зв`язку з порушенням умов Договору в частині оплати за поставлений товар, Позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Відповідач заперечив заявлені вимоги з підстав, вказаних у письмових поясненнях, зокрема, що такий товар не замовлявся та підписи на ТТН не належать керівнику Товариства.

4. Позиція суду.

4.1. Між сторонами у справі виникли зобов`язання на підставі Договору в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

4.2. Як з`ясовано судом, між сторонами у справі існували правовідносини щодо поставки лісопродукції за двома договорами, що встановлено у п. 3.1. та п. 3.2. даного рішення. Також, суд погоджується із доводами позивача, які спростували заперечення відповідача про те, що Договір купівлі-продажу №032/19 від 22.01.2019 припинив свою дію станом на час спірних поставок, і такий був виконаним повністю, що підтверджується матеріалами справи.

4.3. Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Водночас, сторони дійшли згоди, що передача товару здійснюється на верхньому складі продавця (п. 4.1 Договору).

Так, на виконання взятих на себе зобов`язань позивач передав, а відповідач одержав відповідний товар на загальну суму 30'787,50 грн, що підтверджується ТТН: ЛВА № 802977 від 15.11.2019 на суму 1'920,00 грн; ЛВА № 802978 від 15.11.2019 на суму 8'371,50 грн; ЛВА № 802979 від 18.11.2019 на суму 10'176,00 грн; ЛВА № 802985 від 19.11.2019 на суму 10'320,00 грн, які підписані зі сторони Відповідача Марківим Р. Б. за Довіреністю № 13 від 15.11.2019.

Пунктом 2.1. Договору сторони встановили, що розрахунок за поставлений товар проводиться на основі накладних (розрахунковий рахунок Продавця).

Суд критично оцінює усні доводи керівника відповідача щодо факту наявності переплати за Договором № 032/19 від 22.01.2019 на суму 10'000,00 грн та як наслідок прийняття та визнання факту поставки продукції за 15.11.2019, адже такі не підтверджені жодними доказами.

Також, суд вважає не обгрунтованими заперечення відповідача щодо відсутності договірних відносин у листопаді 2019 року на підставі Договору від 14.11.2019, адже такий підписаний Марківим Р. Б. як керівником та скріплений печаткою Товариства, а доказів визнання недійсним такого до матеріалів справи не надано. Окрім того, сторони досягли згоди щодо кількості і загальної вартості договору, яка є значно більшою ніж сума спірної поставки.

Окрім того, визначальним є і те, що відповідач не доводів, що підписи Марківа Р. Б. на ТТН за 18 19 листопада 2019 року належать не йому, а іншій особі.

4.4. Згідно з частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

4.5. Отже, враховуючи наявність укладеного Договору купівлі-продажу № 178/19 від 14.11.2019, Довіреності на отримання товару Марківим Р. Б., Товарно-транспортних накладних з підписом Марківа Р. Б. та той факт, що Відповідачем не спростовано факту підписання спірних ТТН, часткової оплати поставленого товару, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про стягнення 20'787,50 грн основного боргу підлягають задоволенню, адже докази надані на підтвердження вказаних обставин є більш вірогідними, ніж докази надані на їх спростування.

4.6. Також, суд відхиляє доводи Відповідача проте, що станом на 15.11.2019 у нього була переплата на суму 10'000,00 грн, а тому поставка 15.11.2019 була прийнята в рахунок цієї переплати, оскільки, як з`ясовано судом, останню поставку товару згідно Договору №032/19 від 22.01.2019, Відповідач отримав 03.04.2019 ( Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802678 від 03.04.2019) за яку здійснив оплату 17.05.2019 (Платіжне доручення №1051 від 17 травня 2019). Наступні поставки товару, а саме: Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802754 від 05.06.2019 на суму 12'400,13 грн, Товарно-транспортна накладна серія ЛВА № 802767 від 19.06.2019 на суму 12'357,90 грн, які Відповідач оплатив згідно Платіжним дорученням №1149 від 21.06.2019 на суму 12'400,13 грн, Платіжним дорученням №1351 від 10.10.2019 на 12'357,90 грн, суд розцінює як позадоговірні відносини. А тому на момент укладення Договору № 178/19 від 14 листопада 2019 року між сторонами не існувало переплат чи заборгованостей, це підтверджується Актом звірки взаєморозрахунків між сторонами за період 01.01.2019-14.11.2019 (а. с. 45).

4.7. Положеннями частини 1 статті 19 та частин 1, 2 статті 67 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання вправі без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству, зокрема, шляхом укладення договорів, що опосередковують відносини підприємств з іншими підприємствами, організаціями, громадянами у всіх сферах господарської діяльності; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За змістом частин 3, 8 статті 19 Господарського кодексу України вбачається, що обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

4.8. Аналіз приписів статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» дозволяє зробити висновок про те, що бухгалтерський облік ведеться підприємством з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства; на даних бухгалтерського обліку ґрунтується податкова звітність підприємства. Бухгалтерському обліку підлягають господарській операції - дії (події), що викликають зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а також їх результати, що полягають у реальній зміні майнового стану суб`єкта господарювання. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складаються під час їх здійснення, а якщо це неможливо - безпосередньо після закінчення господарських операцій.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Шабельник проти України» (Заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, та у справі «Тейшейра ді Кастру проти Португалії» від 09.06.1998).

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, а також документи, що підтверджують факт використання придбаних товарів у власній господарській діяльності покупця. Висновок про таке зроблено Верховним Судом у Постанові від 19.06.2018 у справі № 804/15389/15.

Первинні документи свідчать про юридичний факт здійснення господарських операцій 15.11.2019, 18.11.2019 та 19.11.2019 між Позивачем та Відповідачем в межах дії Договору купівлі-продажу від 14.11.2019.

Враховуючи вимоги процесуального законодавства, юридичний факт виконання Позивачем зобов`язань за Договором купівлі-продажу в частині поставки Відповідачу деревини на суму 30'787,50 грн, суд оцінив на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач зобов`язання з оплати поставленого товару на суму 20'787,50 грн не виконав.

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості 20'787,50 грн доведеними, тому задовольняє їх в повному обсязі.

4.9. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши заявлені вимоги позивача про стягнення 249,44 грн інфляційних втрат та 536,91 грн трьох відсотків річних, перевіривши надані стороною розрахунки, суд зазначає наступне. Розрахунок інфляційних втрат здійснено частково правильно, адже правильними є нарахування на суму 311,81 грн, однак суд не виходить за межі заявлених вимог та вважає за необхідне задовольнити заявлені 249,44 грн. Розрахунок трьох відсотків річних здійснено також частково неправильно, адже відповідні суми можуть нараховуватись на всю суму боргу не з 19.11.2019, а з 20.11.2019 бо 19.11.2019 у відповідача ще не було прострочення оплати по поставці за 19 листопада 2019 року. Так, здійснивши власний розрахунок, суд вказує, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у розмірі 536,08 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
291.519.11.2019 - 28.09.20203153 %7.53
1017619.11.2019 - 28.09.20203153 %262.84
1032020.11.2019 - 28.09.20203143 %265.71
4.8. Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з Відповідача суми заборгованості в розмірі 21'573,02 грн.

5. Судові витрати.

5.1. Пунктом 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню 2'101,79 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 20, 73, 74, 75, 76 - 79, 129, 165, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвестсіті», м. Жовква Львівської області (80300, Львівська область, місто Жовква, вулиця Львівська, будинок 98 А, квартира 19; ідентифікаційний код 39678604) на користь Державного підприємства «Самбірське лісове господарство», м. Самбір Львівської області (81400, Львівська область, місто Самбір, вулиця Є. Коновальця, будинок 15; ідентифікаційний код 00992510) 20'787,50 грн основного боргу, 249,44 грн інфляційних втрат, 536,08 грн трьох відсотків річних та 2101,79 грн відшкодування витрат на оплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 06.08.2021.

Суддя В.П. Трускавецький