ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 серпня 2021 року Справа № 903/418/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг", м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства "Дім Фасадів", м. Луцьк

про стягнення 63 496 грн. 75 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

встановив: 07.06.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Лізинг" №1036 від 02.06.2021 до Приватного підприємства "Дім Фасадів" про стягнення 63 496 грн. 75 коп., з яких: 52 168 грн. 89 коп. основного боргу, 885 грн. 34 коп. пені, 885 грн. 34 коп. процентів річних, 9 557 грн. 18 коп. штрафу та судових витрат по справі.

Розгляд справи просить проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору фінансового лізингу №201207-2/ФЛ-Ю-А від 07.12.2020 зобов`язань по оплаті лізингових платежів.

Ухвалою суду від 08.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ч.5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача ПП "Дім Фасадів" є вул. Ківерцівська, буд. 32, оф. 5, м. Луцьк.

Така ж адреса зазначена у позовній заяві.

З метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 08.06.2021 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача.

Однак, судова повістка повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року роз`яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі, а саме - 23.06.2021.

Строк для подання відзиву - по 08.07.2021.

13.07.2021 на адресу суду надійшла заява ПП "Дім Фасадів" від 12.07.2021 про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 23.07.2021 клопотання Приватного підприємства "Дім Фасадів" від 12.07.2021 задоволено, продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву до 28.07.2021.

Відповідач у відзиві від 23.07.2021 позовні вимоги визнає частково, зокрема в частині стягнення лізингових платежів в сумі 7 111 грн. 01 коп. за 4-й період лізингу та в сумі 8 410 грн. 29 коп. за 5-й період лізингу. Зазначає, що договір лізингу розірваний з 02.06.2021, позивач позбавлений можливості користуватись предметом лізингу з 12.05.2021. Не заперечує факт не подачі інформації про місцезнаходження предмету лізингу за 4-й квартал 2020 року та 1-й квартал 2021 року. Зазначає, що штраф у сумі 9 557 грн. 18 коп. є надмірно великим та просить зменшити його розмір до 3 000 грн. 00 коп. Неподання інформації про місцезнаходження предмету лізингу не завдало жодних збитків для позивача. Предмет лізингу був переданий відповідачу лише 17.12.2020, тобто у 4-му кварталі 2020 року. Відповідач користувався предметом лізингу лише 15 календарних днів, проте штраф розрахований за не подачу звітності за весь 4-й квартал 2020 року.

Позивач відзив відповідача отримав 26.07.2021, що підтверджується витягом щодо відстеження пересилання поштових відправлень з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" №0692.

Строк для подання відповіді на відзив - по 29.07.2021.

Відповідь позивача на відзив на адресу суду не надходила.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи відсутність відповіді на відзив, закінчення строку на її подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки, призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

встановив:

07.12.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір №201207-2/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу (а.с. 12-25).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору №201207-2/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 07.12.2020, яким передбачені такі умови: об`єкт лізингу - вантажний автомобіль Renault Dokker VAN, вартість об`єкту лізингу з ПДВ: 477 859 грн. 00 коп., гранична дата сплати авансованого лізингового платежу - 11.12.2020.

Згідно додатку до договору від 07.12.2020 лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування Предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість, якого на момент укладення договору наведені в додатку "специфікація», а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством). Найменування фінансової операції: фінансовий лізинг (п. 1.1). Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у додатку «Графік сплати лізингових платежів» до договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але в будь якому випадку не може бути менше одного року (п. 1.2). Остаточна загальна вартість предмета лізингу - вартість предмета лізингу, вказана в акті, або в останньому по даті акті коригування вартості предмета лізингу, направленому лізингодавцем лізингоодержувачу (п. 2.1.5). Число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається згідно п. 2.1.7.1 загальних умов договору (п. 2.1.7). Числом сплати є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання двадцяти календарних днів до дати підписання акту. В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця (п. 2.1.7.1). Період лізинг - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з підписання акту (п. 2.1.8). Усі платежі за договором лізингоодержувач зобов`язаний здійснювати у число сплати, в національній валюті України (гривні) відповідно до графіку та загальних умов, а також інших положень цього договору та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають: платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу (з врахуванням коригування, вказаного в п. 2.5. 2.6. загальних умов); винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу з врахуванням коригування, вказаного в пунктах 2.7.- 2.9., 3.5 загальних умов. При цьому сторони погодили, що такі лізингові платежі за цим договором не містять покупної ціни, передбаченої цим договором у сукупності, є платою за користування предметом лізингу (п. 2.2). Якщо строк сплати будь якого лізингового платежу припадає на неробочий день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному дню (п. 2.4). У разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати проценти річних в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення протягом всього періоду існування простроченої заборгованості. Сторони домовились, що такі проценти в бухгалтерському обліку відносяться на винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу, у зв`язку із чим розмір винагороди (комісії) лізингодавцю за отриманий в лізинг предмет лізингу збільшується на суму таких сплачених процентів (п. 2.7). Приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформляється шляхом складання акту, підписання якого підтверджує належну якість, комплектність, справність предмета лізингу (п. 3.4). Лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування предмета лізингу шляхом направлення звіту у формі, встановленій додатком "довідка" до договору. В разі настання з предметом лізингу подій, які мають ознаки страхового випадку, лізингоодержувач зобов`язаний негайно, але в будь якому випадку не пізніше 24 годин з моменту настання таких подій, письмово та засобами електронного зв`язку інформувати про це лізингодавця шляхом направлення йому звіту у формі, встановленій додатком "довідка" (п. 5.2.1). У випадку вилучення предмета лізингу, припинення або розірвання договору з причин, зазначених у даному договорі та/або законодавстві України, усі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають (п. 6.7). За порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців від дня, коли сплата мала місце (п. 7.1.1). За ненадання при інспектуванні для огляду або при поверненні (вилученні) предмета лізингу технічної документації, отриманої лізингоодержувачем разом з предметом лізингу, порушення умов п.п. 2.15, 2.16, 3.6, 4.1.2, 4.1.7, 5.2, 10.2 загальних умов - сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 1 відсоток остаточної загальної вартості предмета лізингу за кожен та будь який випадок із зазначених порушень. Сторони погодили, що даний штраф є визначеною грошовою сумою, яка не змінюється (після встановлення остаточної загальної вартості предмета лізингу) протягом строку дії договору, та для зручності сторін визначається як 1 відсоток від розміру остаточної загальної вартості предмета лізингу (п. 7.1.3). Даний договір набирає чинності після його підписання сторонами (в тому числі підписання всіх додатків) (п. 10.1). Сторони погодили використання електронного цифрового підпису в документообігу в межах виконання цього договору - виключно в частині таких документів: рахунків, актів виконаних робіт, актів надання послуг, актів звірок взаєморозрахунків, довідок, накладних (п. 10.14).

Специфікацією визначено основні дані об`єкта лізингу - вантажного автомобіля Renault Dokker VAN Authentique 1461 см3, 90 к.с., 5-ст. механічна, дизель, 2020 року випуску (а.с. 27).

Сторонами погоджено графік сплати лізингових платежів, згідно якого авансовий платіж становить 158 143 грн. 47 коп. (а.с. 26).

Крім того сторонами погоджено умови страхування предмету лізингу, технічного асістансу, форми довідки про технічний стан предмета лізингу та фактичну адресу базування, акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності на предмет лізингу, поняття нормального зносу (а.с. 28-35).

17.12.2020 сторонами підписано акт прийому-передачі предмета лізингу в користування за договором №201207-2/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 07.12.2020 (а.с. 36).

Згідно довідки ТОВ "Бест Лізинг" №б/н станом на 01.06.2021 заборгованість ПП "Дім Фасадів" по сплаті лізингових платежів за договором фінансового лізингу від 07.12.2020 складає 52 168 грн. 89 коп. (а.с. 37).

Згідно умов договору (п. 2.1.7.1), що не заперечується відповідачем у відзиві, чергові лізингові платежі сплачуються 6-го числа кожного місяця в розмірі, визначеному графіком сплати лізингових платежів.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

При цьому стаття Закону України "Про фінансовий лізинг" не містить приписів щодо вичерпного переліку зазначених у ній платежів та дозволяє сторонам вільно визначатися з іншими витратами лізингодавця, які, на їх розсуд, мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо пов`язані з виконанням певного договору.

Зазначені положення статті 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" стосовно визначення порядку сплати лізингових платежів договором та щодо права сторін визначати склад лізингових платежів узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Пунктом 3 частини другої статті 11 наведеного Закону передбачено, що лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі у порядку, встановленому договором.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містяться в статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Таким чином, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.07.2018 року у справі № 911/2449/17, від 26.04.2018 року у справі N 911/3483/16, від 21.02.2020 у справі №910/10191/17.

Згідно графіку до червня 2021 року відповідач мав сплатити 291 218 грн. 91 коп.

На виконання умов договору відповідачем здійснена часткова сплата лізингових платежів на загальну суму 240 211 грн. 77 коп., що підтверджується платіжними дорученням від 14.12.2020, 27.01.2021, 12.02.2021.

Судом враховано, що листом від 02.03.2021 №9 відповідач просив позивача помилково зараховані платіжним дорученням №5 від 12.02.2021 кошти в сумі 47 000 грн. 00 коп. перерахувати на оплату, зокрема договору фінансового лізингу №201207-2/ФЛ-Ю-А від 07.12.2020 в сумі 26 896 грн. 15 коп.

20.04.2021 позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення №704 з вимогою передати уповноваженому представнику ТОВ "Бест лізинг" комплект ключів, реєстраційну документацію та сам предмет лізингу у зв`язку з порушенням відповідачем обов`язку щодо своєчасної та повної сплати лізингових платежів, прострочка перевищує 10 календарних днів.

12.05.2021 сторонами укладено акт прийому-передачі предмета лізингу за договором №201207-2/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 07.12.2020.

02.06.2021 позивачем на адресу відповідача направлене повідомлення про розірвання договору №201207-2/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 07.12.2020 у зв`язку з простроченням сплати лізингових платежів більш ніж на 30 днів.

Таким чином, відповідачем не сплачено 51 007 грн. 14 коп., в тому числі за 4-й період лізингу 24 853 грн. 93 коп. (17 742 грн. 92 коп. - відшкодування частини вартості предмета лізингу, 7 111 грн. 01 коп. - винагорода (комісія) (з врахуванням переплати в сумі 1 161 грн. 75 коп. за попередній період), 5-й період 26 153 грн. 21 коп. (17 742 грн. 92 коп. - відшкодування частини вартості предмета лізингу, 8 410 грн. 29 коп. - винагорода (комісія).

Нараховані позивачем 1 161 грн. 75 коп. заборгованості за 4-й період лізингу є безпідставними та не підтверджені доказами, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

Частинами другою та четвертою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано ними за зобов`язаннями до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов`язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно відсутність права вимагати його оплати. Умови договорів щодо зобов`язання лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі в повному обсязі до моменту розірвання договору, на які посилається відповідач, не впливають на те, що у разі розірвання договору лізингу невнесена лізингоодержувачем у складі лізингових платежів покупна вартість об`єкту лізингу не підлягає стягненню (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.04.2018 року у справі №911/3483/16).

Лізингові платежі, сплачені позивачем як частина відшкодування вартості предметів лізингу, за своєю суттю є оплата предмету купівлі-продажу (попередня оплата), який в подальшому лізингодавець зобов`язувався передати лізингоодержувачу у власність.

Таким чином у зв`язку з розірванням договору та вилученням предмету лізингу на користь лізингодавця, обов`язок щодо сплати предмету лізингу у відповідача відсутній.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №904/2357/20 від 15.01.2021.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави для стягнення з відповідача несплаченої ним у складі лізингових платежів за 4-й та 5-й періоди заборгованості по відшкодуванню частини вартості об`єкта лізингу в сумі 35 485 грн. 84 коп. (17 742 грн. 92 коп. х 2 періоди) відсутні, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №911/3483/16 від 26.04.2018.

Заборгованість в сумі 15 521 грн. 30 коп. винагороди (комісії), з яких 4-й період лізингу - 7 111 грн. 01 коп., 5-й період - 8 410 грн. 29 коп., підтверджена матеріалами справи, визнана відповідачем, підставна і підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в силу ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача 885 грн. 34 коп. пені, 885 грн. 37 коп. процентів річних.

Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 2.7 загальних умов договору визначено нарахування процентів річних в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.

Суд, провівши власний розрахунок за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" встановив, що розмір річних, який підлягає до стягнення за період з 07.04.2021 (06.04.2021 - дата оплати) по 01.06.2021 становить 250 грн. 00 коп., з яких:

- на суму 7 111 грн. 01 коп. за період з 07.04.2021 по 01.06.2021 становить 160 грн. 14 коп., з яких: 22 грн. 79 коп. за період з 07.04.2021 по 15.04.2021 (подвійна ставка НБУ 13%); 137 грн. 35 коп. за період з 16.04.2021 по 01.06.2021 (подвійна ставка НБУ 15%),

- на суму 8 410 грн. 29 коп. за період з 07.05.2021 по 01.06.2021 становить 89 грн. 86 коп. (подвійна ставка НБУ 15%).

У позові на суму 635 грн. 34 коп. процентів річних слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, зокрема, сплату неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Підставними та підлягають до стягнення з відповідача на підставі п. 7.1.1 загальних умов договору 250 грн. 00 коп. пені за період з 07.04.2021 (06.04.2021 - дата оплати) по 01.06.2021, з яких:

- на суму 7 111 грн. 01 коп. за період з 07.04.2021 по 01.06.2021 становить 160 грн. 14 коп., з яких: 22 грн. 79 коп. за період з 07.04.2021 по 15.04.2021 (подвійна ставка НБУ 13%); 137 грн. 35 коп. за період з 16.04.2021 по 01.06.2021 (подвійна ставка НБУ 15%),

- на суму 8 410 грн. 29 коп. за період з 07.05.2021 по 01.06.2021 становить 89 грн. 86 коп. (подвійна ставка НБУ 15%).

У позові на суму 635 грн. 34 коп. пені слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 9 557 грн. 18 коп. штрафу за неподання відомостей про стан та місцезнаходження майна на підставі п. 5.2.1, 7.1.3.

Заборгованість відповідача в сумі 9 557 грн. 18 коп. 1% штрафу підставна, визнана відповідачем.

У відзиві відповідач просить суд зменшити розмір штрафу до 3 000 грн. 00 коп.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України. у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат. Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватись із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Враховуючи вищевикладене, всі фактичні обставини справи, з наявністю яких законодавство пов`язує зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення господарської діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача щодо неподання інформації про місцезнаходження предмету лізингу, враховуючи стягнення з відповідача процентів річних, пені, значний розмір штрафу (перевищує 50% основного боргу), ступінь виконання відповідачем договірних зобов`язань, користування предметом лізингу у 4-му кварталі 2020 року лише 15-ть днів з 92 днів у кварталі (переданий 17.12.2020), що складає 6-ту частину від кількості днів у кварталі, нарахування штрафу не пов`язане з грошовими зобов`язаннями, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафу на 50% до суми 4 778 грн. 59 коп., у зв`язку з чим 4 778 грн. 59 коп. штрафу не підлягають до стягнення.

Таке зменшення штрафних санкцій суд вважає розумним та оптимальним враховуючи баланс інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Згідно ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви про стягнення 63 496 грн. 00 коп., становить 2 270 грн. 00 коп.

Витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог складають 914 грн. 43 коп. (розрахунок здійснено від суми боргу з врахуванням заявленої позивачем повної суми штрафу)

Таким чином 50% ставки судового збору, сплаченого позивачем за розгляд задоволених позовних вимог, становить 547 грн. 21 коп., яка підлягає поверненню позивачу на підставі ст. 130 ГПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 457 грн. 22 коп. (50% від ставки судового збору) слід віднести на нього.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73-80, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Дім Фасадів" (вул. Ківерцівська, буд. 32, оф. 5, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б, м. Київ, )

- 15 521 грн. 30 коп. основного боргу, 250 грн. 00 коп. пені, 250 грн. 00 коп. процентів річних, 4 778 грн. 59 коп. штрафу, 457 грн. 22 коп. в повернення витрат по сплаті судового збору, а всього: 21 257 грн. 11 коп. (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят сім грн. 11 коп.).

3. У позові на суму 42 696 грн. 55 коп. відмовити.

4. Управлінню державної казначейської служби України у місті Луцьку повернути з державного бюджету Товариству з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літ. Б, м. Київ, )

- 457 грн. 21 коп. (чотириста п`ятдесят сім грн. 21 коп.) судового збору, сплаченого платіжним дорученням №33 від 02.06.2021.

5. Підставою для повернення судового збору є дане рішення, підписане суддею та засвідчена гербовою печаткою Господарського суду Волинської області.

6. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук