ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2021 р. м. Київ

Справа № 911/1478/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" до Товариства з обмеженою відповідальністю Вільний простір про стягнення 34 193,86грн, без виклику представників сторін,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю Київоблгаз Збут (далі ТОВ Київоблгаз Збут) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Вільний простір (далі ТОВ Вільний простір) про стягнення 34 193,86грн, з яких: 32 728,05грн основний борг; 712,15грн - пеня, 152,45грн 3% річних та 601,21грн - втрати від інфляції, які нарахована за період з 11.02.2021 по 15.05.2021.

В обґрунтування заявлених, вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором №11410YNA69BP016 від 04.01.2016 в частині оплати природного газу, спожитого у січні-березні 2021 року у встановлений договором строк (а.с.1-2).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2021 відкрито провадження у справі за поданим позовом, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті (а.с.33-34).

Копія вказаної ухвали суду отримана позивачем 31.05.2021, а відповідачем -02.06.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень за №№400 та 40 (а.с.36-37).

14.06.2021 від відповідача, з дотриманням строку, встановленого ч.1 ст.251 ГПК України, надійшов відзив на позовну заяву (здано для відправлення відділенню поштового зв`язку 11.06.2021) (а.с.38-40).

У відзиві на позов відповідач повідомив, що суму основного боргу у розмірі 32 728,05грн він погасив 27.05.2021 та зазначив, що визнає позов в частині стягнення пені, 3% річних та втрат від інфляції на загальну суму 1200,8грн. Також, у відзиві відповідач заперечує щодо покладення на нього судових витрат у повному обсязі, посилаючись на не подання позивачем доказів понесення витрат на правову допомогу, детального їх розрахунку, а також вказуючи на те, що вимоги підлягають задоволенню лише у розмірі 1200,8грн, що має бути враховано судом при розподілі судових витрат (а.с.38-40).

23.06.2021 від позивача, з дотриманням строку, встановленого судом (здано для відправлення відділенню поштового зв`язку 18.06.2021) надійшла відповідь на відзив (а.с.49), у якій позивач підтримує раніше заявлені вимоги у повному обсязі. При цьому, позивач зазначає, що:

- відповідачем невірно вказано суму переданого йому природного газу за період січень-березень 2021 року і у дійсності відповідачу передано за відповідний період природний газ на суму 42 637,42грн, а не як вказує відповідач - 42 637,31грн;

- оплата у розмірі 13 374,90грн здійснена 18.01.2021, а не як вказує відповідач 16.01.2021 і така сума зарахована у рахунок боргу станом на 01.01.2021, який складав 3465,52грн, а не як вказує відповідач - 9 623,17грн (а.с.49).

Разом із відповіддю на відзив позивачем подана заява, у якій ним повідомлено про намір подати докази на підтвердження судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення у справі (а.с.50).

З урахуванням встановленого судом строку, 02.07.2021 від відповідача надійшли заперечення (здано для відправлення відділенню зв`язку 30.06.2021). У такій заяві по суті відповідач вказує на те, що:

- борг за поставлений природний газ відсутній, що підтверджується актом звірки, який підписаний сторонами, між тим позивач безпідставно підтримує вимоги щодо стягнення 32 728,05грн основного боргу;

- помилково вказав у відзиві, що оплата у розмірі 13 374,90грн здійснена ним 16.01.2021, у той час як така оплата фактична мала місце 18.01.2021;

- позивачем у 2021 році поставлено природний газ на загальну суму 42902,44грн, а товариством здійснено оплату на загальну суму 46 367,96грн, при чому станом на 01.01.2021 борг склав 3 465,52грн;

- визнає заявлені позивачем вимоги частково - у розмірі 1 465,81грн (пеня, втрати від інфляції та 3% річних) (а.с.55-58).

У строк, встановлений ч.7 ст.252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

04.01.2016 між ТОВ Київоблгаз збут (постачальник) та ТОВ Вільний простір (споживач) укладено договір №11410YNA69BP016 постачання природного газу (а.с.3-6, далі - договір).

Відповідно до умов вказаного договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач прийняти та оплатити його вартість у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п.1.1 договору).

В силу п. 1.5 договору, передача газу за таким договором здійснюється в межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування.

Згідно п. 2.9.2 договору на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період.

Як визначено п.2.9.3 договору, споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати у письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту прийому-передачі.

У відповідності до п. 3.1 договору розрахунки за поставлений газ здійснюються за цінами, що вільно встановлені між постачальником та споживачем; п.3.2 договору ціна газу сторонами встановлена з ПДВ у розмірі 7 914,60рн.

Відповідно до п. 4.2.3 договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 5.4.2 договору до обов`язків споживача віднесена оплата постачальнику вартості газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

Вказаний договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін і діє в частині постачання природного газу з 01.01.2016 року до 31.12.2016, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 11.1 договору).

Відповідно до п. 11.2 договору такий договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

30.12.2020 сторонами укладено додаткову угоду №34, якою продовжено дію вищевказаного договору до 31.12.2021, а також погоджені планові обсяги постачання природного газу (а.с.7).

Як встановлено під час розгляду справи, позивачем поставлено відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.8-9,10):

- №КО381001532 від 31.01.2021 на суму 13 861,11грн (січень 2021 року);

- №КО381004051 від 28.02.2021 на суму 15 740,60грн (лютий 2021 року);

- №КО381006706 від 31.03.2021 на суму 13235,71грн (березень 2021 року) (а.с.8-9, 11).

Факт поставки природного газу у відповідному обсязі визнано у заяві по суті - запереченні відповідачем.

В силу ч. 1 ст.75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом; обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Як вбачається з довідки позивача (а.с.15), відповідачем за поставлений природний сплачено 13 374,90грн з призначенням платежу: «сплата за природний газ за 12.2020р.-01.2021р.зг рах. на оплату №61000744 від 11.01.2021р.; зг.дог.11410YNA69BP016 у т.ч.ПДВ 20% - 2229,15грн». Факт такого перерахування підтверджується платіжним дорученням від 18.01.2021 № 834 (а.с.63).

Також, позивачем до позовної заяви додано копію претензії від 13.04.2021 щодо оплати боргу за природний газ (а.с.12), однак, не надано доказів у підтвердження її направлення відповідачу.

У гарантійному листі від 22.04.2021 №39 відповідач гарантував оплату за поставлений природний газ в сумі 32 728,05грн до 15.05.2021 (а.с.13).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач не розрахувався за поставлений у відповідному періоді природний газ та просив стягнути з відповідача 32728,05грн основного боргу за поставлений природний газ.

Поряд з цим, під час розгляду справи відповідач перерахував позивачу 32 993,06грн, що підтверджується платіжним дорученням №1008 від 27.05.2021 (а.с.61).

З акту звірки станом на 25.06.2021 (а.с.66), який підписано сторонами, вбачається, що на 25.06.2021 борг за природний газ, поставлений відповідно до умов вищевказаного договору, у т.ч. за газ, поставлений у спірному періоді січень-березень 2021 року, відсутній.

Отже, після відкриття провадження у даній справі відповідачем повністю погашено борг за природний газ, поставлений у спірному періоді. У заяві по суті відповіді на відзив позивач не оспорював факт погашення такого боргу, хоча і підтримував заявлені вимоги повністю.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Враховуючи, що судом встановлено, що основний борг, заявлений до стягнення у даній справі погашено відповідачем до прийняття рішення у даній справі, провадження у такій справі підлягає закриття в частині стягнення з відповідача 32 728,05грн основного боргу.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 712,15грн - пені, 152,45грн 3% річних, 601,21грн - втрат від інфляції, які нарахована за період з 11.02.2021 по 15.05.2021, а всього 1465,81грн.

В цій частині заявлені відповідачем вимоги визнані відповідачем у заявах по суті відзиві та запереченні.

Згідно ч. 1, 4, 5 ст. 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, а якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд; суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Як визначено ч.2 такої статті, до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідні заяви по суті - відзив та заперечення від імені відповідача подані та підписані адвокатом Матушевським Ю.В., повноваження якого діяти від імені відповідача підтверджуються ордером серії АІ №1107327 від 11.06.2021 (а.с. 44), у якому зазначено, що договором про надання правової (правничої) допомоги права адвоката не обмежуються.

Отже, особа, яка подала вищевказані заяви по суті, мала необхідні повноваження на визнання позову від імені відповідача.

Ухвалою від 15.07.2021, копія якої отримана сторонами (позивачем 21.07.2021, а відповідачем 22.07.2021, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №№044, 579), судом роз`яснено наслідки відмови від позову.

У встановлений відповідною ухвалою строк від відповідача надійшла заява, у якій відповідач підтримав заяви по суті в частині визнання заявлених вимог на суму 1465,81грн (втрати від інфляції, проценти та пеня) та повідомив, що наслідки відмови від позову йому відомі та зрозумілі.

Судом не встановлено під час розгляду даної справи того, що визнання відповідачем позову у вказаній частині порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб та не встановлено, що такі його дії суперечать закону.

Так, відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, зважаючи на встановлену законом відповідальність за порушення зобов`язання, факт порушення такого зобов`язання, визнання відповідачем позову в частині стягнення 3% річних та процентів, заявлені вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню повністю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 152,45грн 3% річних та 601,21грн втрат від інфляції.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 712,15грн за період з 11.02.2021 по 15.05.2021.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.3 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пунктом 6.2.1 договору встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Розмір пені, визначений договором за згодою сторін, не перевищує максимального розміру пені, встановленого ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Отже, оскільки сторони домовились про застосування відповідальності відповідного виду за порушення зобов`язання в частині оплати природного газу, відповідач допустив порушення такого зобов`язання та визнав заявлені вимоги в частині стягнення пені, яка нарахована за порушення відповідного зобов`язання, заявлені вимоги у відповідній частині підлягають задоволенню повністю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 712,15грн пені.

Розподіляючи судові витрати, понесені позивачем на оплату позову судовим збором, суд виходить з наступного.

Так, при поданні позову позивачем сплачено 2270грн судового збору, що підтверджується платіжним дорученням №2894 від 30.04.2021 (а.с.27).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Враховуючи закриття провадження у даній справі в частині стягнення 32 728,05грн, позивач має право подати заяву про повернення судового збору, сплаченого з вимог в частині стягнення основного боргу пропорційно таким вимогам.

Разом з тим, на момент прийняття рішення у справі від позивача така заява не надходила.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Так, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Розгляд справи по суті у справах, які розглядаюся в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться, що визначено ч.2 ст.252 ГПК України.

Провадження у даній справі відкрито 25.05.2021, а відзив на позов, у якому відповідач частково визнав заявлені вимоги, направлений суду поштою 11.06.2021 до початку розгляду справи по суті.

Отже, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого з відповідних вимог. При цьому, оскільки позивачем судовий збір сплачено за ставкою судового збору у мінімальному розмірі з усіх вимог, суд розраховує 50%, що підлягає поверненню, пропорційно вимогам, які визнані.

Таким чином, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 48,65грн /(2270-32728,05:34193,86*2270):100*50/, враховуючи визнання позовних вимог в частині. Інша частина судового збору 48,65грн (50%), сплаченого позивачем із задоволених вимог (пропорційно), підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

У попередньому (орієнтованому) розрахунку суми судових витрат позивачем заявлено про намір понести витрати на правничу допомогу у розмірі 10% від суми позову, що становить 3419,37грн.

У подальшому позивачем подано заяву про те, що докази понесення судових витрат ним будуть подані у строк, встановлений ч.8 ст. 129 ГПК України; заява про розподіл судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу позивачем до прийняття рішення у справі не подана.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129-130, 191, п.2 ч.1 ст.231, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 32 728,05грн.

2. Позов в частині стягнення втрат від інфляції, процентів та пені задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Вільний простір (ідентифікаційний код 34838225; 07454, Київська обл., Броварський р-н, с. Требухів, вул.Броварська, буд. 46) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (ідентифікаційний код 39592941; 04108, м. Київ, пр. Свободи, 2Г, літ. А) 601,21грн втрат від інфляції, 152,45грн - 3% річних, 712,15грн пені, а також 48,65грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (ідентифікаційний код 39592941; 04108, м. Київ, пр. Свободи, 2Г, літ. А) з державного бюджету України (Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області; місцезнаходження - пл. Лесі Українки, 1, м. Київ, 01196; ідентифікаційний код 37955989, рахунок UA3010001 в ГУ ДКСУ у Київській області, МФО 899998) 48,65грн - частину судового збору, перерахованого відповідно до платіжного доручення №2894 від 30.04.2021.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова