ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 справа № 904/1538/21

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І. за участю секретаря судового засідання Бернацької Л.В., розглянув матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства Акцент-Банк, м. Дніпро,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СМС-УК", м. Львів,

предмет позову: стягнення 369 704,54 грн.,

підстава позову: порушення умов кредитного договору № К-Д 689 від 07.02.2019 року,

за участю представників:

позивача: Омельченко Євген Володимирович адвокат (в режимі відеоконференції),

відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕС

08.04.2021 року до Господарського суду Львівської області надійшла справа Господарського суду Дніпропетровської області № 904/1538/21 за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю "СМС-УК" про стягнення 369 704,54 грн. Згідно з ухвалою суду від 26.02.2021 року відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю СМС-УК є 79007, Львівська обл., місто Львів, вулиця Шпитальна, будинок 1, у зв`язку з чим спір підсудний господарському суду за місцезнаходженням відповідача, а саме Господарському суду Львівської області.

Ухвалою суду від 12.04.2021 року позовну заяву Акціонерного товариства Акцент-Банк у справі № 904/1538/21 залишено без руху. Ухвалою суду від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Хід розгляду справи відображено в протоколах судових засідань та ухвалах суду. У судовому засіданні 08.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 28.07.2021 року.

Відводів суду сторонами не заявлялось. Відзиву відповідачем не подано.

29.06.2021 року позивачем подано витяг з посадової інструкції керівника напрямку технологій стягнення проблемної заборгованості; 16.07.2021 року подано засвідчену копію посадової інструкції керівника напрямку технологій стягнення проблемної заборгованості Шкапенка О.В.

У судове засідання 28.07.2021 року з`явися представник позивача, відповідач явку представника повторно не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надіслання відповідачу ухвали суду від 08.07.2021 року засобами поштового зв`язку на відомі суду адреси: пр. Б.Хмельницького,10,кв.73, м. Дніпро, 49069; вул. Шпитальна, 1, м. Львів, 79007; вул. Самарська, 5, м. Дніпро, 49083. Згідно з відстеженням поштового відправлення за трек-кодом 212 «відправлення вручено: особисто. 13.07.2021р.» у м. Дніпро, 49069.

До судового засідання 28.07.2021 року на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів із доказами їх надіслання іншій стороні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи повторну неявку та неповідомлення причин неявки відповідача у судові засідання, відсутність будь-яких клопотань від сторін щодо процесу розгляду справи, суд не вважає повторну неявку представника відповідача такою, що перешкоджає розгляду справи по суті в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У судовому засіданні 28.07.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач зазначає, що станом на 11.02.2021 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором № К-Д 689 від 07.02.2019 року у розмірі 369 704,54 грн., яка складається із 259 072,99 грн. тіла кредиту, 29 888,71 грн. залишку заборгованості за процентами, 29 700,00 грн. залишку заборгованості за винагородою, 35 042,84 грн. пеня, 1 000,00 грн. штраф (фіксована складова), 15 000 грн. штраф (змінна складова).

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ІЗ МАТЕРІАЛІВ СПРАВИ

07.02.2019 року Акціонерне товариство Акцент-Банк (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - банк) та Товариство з обмеженою відповідальністю "СМС-УК" (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором - позичальник) уклали кредитний договір № К-Д 689, яким погоджено істотні умови кредитування.

Вид кредиту - строковий кредит (п. А 1).

Ліміт договору 300 000, 00 гривень 00 копійок, в тому числі на наступні цілі:

- у розмірі 285 030,00 гривень на поповнення обігових коштів;

- у розмірі 14 790,00 гривень на сплату комісії за видачу кредитних коштів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5, 2.2.12 цього договору (п. А 2).

Термін повернення кредиту 06 лютого 2020 року. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток № 1 цього договору) (п. А 3).

Відповідно до п. 1.1 договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А 1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А 2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору. В обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Додатком № 1 до договору погоджено графік погашення кредиту, відсотків, комісії та в цілому розмір щомісячного платежу. Так, кожного 30 числа місяця упродовж березня 2019 січня 2020 року позичальник повинен сплачувати 31 368,62 грн., а також 06.02.2020 року 36 200,23 грн.

Позивачем долучено меморіальний ордер AB187002UQ від 07.02.2019 року на суму 285 030,00 грн. з призначенням платежу перерахунок коштів відповідно до кредитного договору № К-Д 689 від 06.02.2019 року та платіжне доручення AB187002UQ від 07.02.2019 року на суму 285 030,0 грн. Також позивачем подано меморіальний ордер 2 від 07.02.2019 року на суму 14 970,0 грн. з призначенням платежу «сплата комісії за видачу кредитних коштів згідно з К-Д 689 від 06.02.2019 року.

Позивач стверджує, що 23.10.2020 року надіслав відповідачу вимогу № 2 від 16.10.2020 року, на підтвердження чого подає опис вкладення у цінний лист та список згрупованих поштових відправлень. Проте, самої вимоги до справи не долучено, а долучена копія вимоги не стосується відносин із відповідачем у даній справі, адже адресована фізичній особі - підприємцю Фахурі Аллі. Усуваючи недоліки позовної заяви, позивач подав копію вимоги, адресованої відповідачу, проте, така датована 28.04.2021 року, а не 16.10.2020 року; доказів надіслання такої вимоги від 28.04.2021 року не подано.

Позивачем також долучено виписку по рахунку клієнта Товариства з обмеженою відповідальністю "СМС-УК", з якої вбачається переказ коштів відповідно до кредитного договору № К-Д 689 від 06.02.2019 року, винесення заборгованості за основною сумою кредиту по договору № К-Д 689 від 07.02.2019 року, сплату комісії, погашення заборгованості 29.03.2019 року та 26.04.202019 року.

Дані факти матеріалами справи підтверджені, відповідачем не спростовувались.

ВИСНОВКИ СУДУ

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає позовні вимоги підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю з огляду на таке.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено вище та не спростовано відповідачем, між сторонами виникли правовідносини внаслідок укладення 07.02.2019 року кредитного договору.

Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України установлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202, частини першої статті 626 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 629, 525, 612, 611 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до наданого банком розрахунку станом на 11.02.2021 року заборгованість позичальника становить 259 072,99 грн. тіла кредиту, 29 888,71 грн. залишку заборгованості за процентами, 29 700,00 грн. залишку заборгованості за винагородою, 35 042,84 грн. пеня, 1 000,00 грн. штраф (фіксована складова), 15 000 грн. штраф (змінна складова).

Зазначений казаний розмір заборгованості не спростований відповідачем.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц стверджує, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Оцінивши наявні у справі первинні докази, не оспорювані відповідачем, суд зазначає, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується меморіальними ордерами і випискою по рахунку відповідача. Згідно з графіком погашення платежів, що є додатком 1 до договору, та згідно з умовами договору термін повернення кредиту 06 лютого 2020 року. Проте, як вбачається із виписки по рахунку відповідача та із розрахунку заборгованості, відповідачем не здійснювалось своєчасне повернення грошових коштів (здійснено оплати лише в березні та квітні 2019 року), у зв`язку з чим не сплаченими залишились 259 072,99 грн. кредиту.

Відтак, суд доходить висновку про обгрунтованість позовної вимоги про стягнення 259 072,99 грн. тіла кредиту, яка на час звернення з позовом до суду є простроченою і не сплаченою відповідачем.

Щодо заявлених до стягнення процентів у розмірі 29 888,71 грн., то суд зазначає, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. ч. 1, 2 ст. 10561 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Суд звертає увагу, що нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 23,88 % передбачене п. А 6 кредитного договору. Тому позивач має право нараховувати в межах визначеної і погодженої в договорі сторонами процентної ставки відповідні нарахування. Здійснюючи перерахунок заявленої до стягнення суми процентів, суд зауважує, що позивачем здійснено розрахунок процентів за користування кредитом у межах дії кредитного договору, що вбачається з розрахунку заборгованості - такі нараховуються до 31.01.2020 року. Наведене відповідає судовій практиці та, зокрема, висновкам Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 про те, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Відтак, позовна вимога про стягнення 29 888,71 грн. залишку заборгованості за процентами визнається обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені, суд зазначає таке.

Так, статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Здійснюючи перерахунок пені, суд звертає увагу, що згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зауважує, що кредитним договором сторони передбачили, що у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмір подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу (п. 5.1). Водночас, п. 5.4 договору погоджено, що нарахування неустойки здійснюється протягом п`яти років з дня, коли відповідне зобов`язання повинно було бути виконане. Тобто, кредитним договором збільшено період нарахування пені, що відповідає порядку, встановленому ст. 232 Господарського кодексу України.

Враховуючи наведені положення, суд зазначає, що позивач має право нараховувати пеню на прострочену заборгованість основного боргу, на прострочені відсотки та на прострочену комісію. Суд погоджується зі здійсненим позивачем розрахунком і зазначає, що позовна вимога про стягнення 35 042,84 грн. пені є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 29 700,00 грн. заборгованості по комісії, суд враховує, що одним із обов`язків позичальника є сплата банку винагороди відповідно до п. п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору. Так, згідно з п. 4.5 кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п. А 10 договору. Пунктом А.10 визначено, що позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,99% від суми зазначеного в п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати за реєстрацію предметів застави, у поточну дату сплати процентів, протягом періоду фактичного користування кредитом. Сплата винагороди здійснюється у гривні, розрахунок здійснюється щоденно.

Крім цього, п. 4.6 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п. А 11 договору. А згідно з п. А 11 договору позичальник сплачує банку разову винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 4,99 % від суми зазначеного в п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати за реєстрацію предметів застави, у випадку збільшення розміру ліміту по договору.

Суд зазначає, що місячний розмір комісії 0,99% від суми кредитного ліміту (300 000 грн.) становить 2 970 грн. Враховуючи здійснення відповідачем лише двох ануїтетних платежів за час кредитування, комісія за десять місяців користування кредитом визначена позивачем правильно у розмірі 29 700,00 грн.

Перевіряючи суми штрафів у розмірі 1 000,00 грн. штрафу (фіксована складова) і 15 000 грн. штрафу (змінна складова), суд зазначає, що положеннями кредитного договору, а саме п. 5.8, передбачено, що у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого в п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати за реєстрацію предметів застави.

Згаданою вище ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Перевіряючи заявлені до стягнення суми штрафів, суд погоджується, що 1 000,00 грн. штрафу є фіксованою складовою, погодженою сторонами в кредитному договорі, а 15 000 грн. штрафу є змінною складовою, що відповідно до передбаченого договором порядку правильно порахована позивачем, адже 5 % від кредитного ліміту становить 15 000,00 грн. відтак, позовна вимоги в частині стягнення штрафів також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи досліджені та встановлені вище обставини справи в їх сукупності, перевіривши обставини, зазначені в позовній заяві, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум та підстави їх нарахування, а також враховуючи відсутність заперечень відповідача, суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, неспростованість обставин справи іншою стороною спору. Відтак, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, ч. 9 ст. 165, ст. ст. 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СМС-УК" (ідентифікаційний код юридичної особи 33275532, 79007, Львівська обл., місто Львів, вулиця Шпитальна, будинок 1) на користь на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк (ідентифікаційний код юридичної особи 14360080, 49074, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Батумська, будинок 11) 259 072,99 грн. заборгованості по тілу кредиту, 29 888,71 грн. заборгованості за процентами, 29 700,00 грн. заборгованості за винагородою, 35 042,84 грн. пені, 1 000,00 грн. штрафу (фіксована складова), 15 000 грн. штрафу (змінна складова) та 5 545,57 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 05.08.2021 року.

Суддя Р.І. Матвіїв