ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.08.2021 р. Справа№ 914/680/18

За заявою Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" та Державного підприємства" Львівський бронетанковий завод" про затвердження мирової угоди на стадії виконання судового рішення

у справі

За позовом: Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод", смт.Новогуйвинське Житомирської області

до відповідача: Державного підприємства" Львівський бронетанковий завод", м.Львів

про стягнення 3 000 000 грн боргу, 216 501,38 грн пені, 3 000 000 грн штрафу, 412 200 грн інфляційних втрат, 103 910,71 грн 3 % річних за договором купівлі - продажу №57 від 22.02.2016

Суддя Галамай О.З.

Представники сторін не викликались

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Львівської області перебувала справа за позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" до відповідача: Державного підприємства" Львівський бронетанковий завод" про стягнення 3 000 000 грн боргу, 216 501,38 грн пені, 3 000 000 грн штрафу, 412 200 грн інфляційних втрат, 103 910,71 грн 3 % річних за договором купівлі - продажу №57 від 22.02.2016.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.06.2021 у справі №914/680/18 позов задоволено частково, стягнуто ДП «Львівський бронетанковий завод» на користь ДП «Житомирський бронетанковий завод» 3000000,00 грн. боргу (попередньої оплати), 112939,73 грн. пені, 1200000,00 грн. штрафу, 103820,67 грн. 3% річних, 409200,00 грн. інфляційних втрат та 70692,41 грн. судового збору, в решті позовних вимог відмовлено.

11.07.2018 на примусове виконання рішення, Господарським судом Львівської області був виданий наказ.

26.07.2021 на адресу суду від ДП «Львівський бронетанковий завод» та ДП «Житомирський бронетанковий завод» надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди з долученою мирової угодою. У даній заяві представники сторін просять суд затвердити на стадії виконання рішення суду, укладену між ними мирову угоду від 21.07.2021.

Ознайомившись зі змістом заяви про затвердження мирової угоди та долучених до неї документів, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 192 ГПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб (ч. 1). Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч. 2). Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч. 4).

Отже, як зазначено в Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 30.09.2020 у справі №753/16296/14-ц, системний аналіз зазначеної норми дозволяє дійти висновку, що укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду.

Після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється. Разом з тим, процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку (виконавче провадження). При цьому добровільний порядок, на відміну від примусового, на законодавчому рівні не регулюється.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом приписів ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Господарський суд зазначає, що питання укладання мирової угоди на стадії виконання судового рішення регулюється положеннями ст. 330 ГПК України.

Зокрема, положеннями ч. 1-2 ст. 330 ГПК України встановлено, що мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Проте, сторонами не дотримано порядку звернення із заявою про затвердження мирової угоди, передбаченого ст. 330 ГПК України, оскільки подавати таку мирову угоду до суду на стадії виконання судового рішення може лише державний чи приватний виконавець.

Так, частинами 1, 2, 10 ст. 11 ГПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2). Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права) (ч. 10).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 ГПК України, письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Враховуючи те, що заява про затвердження мирової угоди підписана та подана до суду не державним чи приватним виконавцем, а сторонами, суд повертає її без розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу заявників на те, що повернення заяви з наведених підстав не перешкоджає повторному зверненню з відповідною заявою в порядку, передбаченому ст. 330 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 170, 174, 234-235, 330 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ДП «Львівський бронетанковий завод» та ДП «Житомирський бронетанковий завод» про затвердження мирової угоди повернути без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 254-259 ГПК України.

Суддя О.З. Галамай