ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

03 серпня 2021 року Справа № 903/397/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд", м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеежною відповідальністю "БКМ-Україна", м. Луцьк

про стягнення 199 453 грн. 00 коп.

Суддя Кравчук А. М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

встановив: 02.06.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" до Товариства з обмеежною відповідальністю "БКМ-Україна" про стягнення 199 453 грн. 00 коп. боргу, 19 000 грн. 00 коп. витрат, понесених на правову допомогу адвоката, 8 000 грн. 00 коп. відшкодування гонорару успіху, який має бути сплачений позивачем та 2 991 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Розгляд справи просить проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовна заява обґрунтована неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору №39/1-2019 від 24.10.2019 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом зобов`язань по оплаті наданих послуг.

Ухвалою суду від 07.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження запропоновано відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали. Попереджено відповідача, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача, протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ухвалу суду від 07.06.2021 відповідач отримав 08.06.2021, позивач - 09.06.2021.

Строк для подання відзиву - по 23.06.2021.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Позивач у заяві від 26.07.2021 просить закрити провадження у справі на суму 199 453 грн. 00 коп. основної заборгованості у зв`язку із сплатою відповідачем, стягнути з ТОВ "БКМ-Україна"судові витрати по справі, витрати на правову допомогу адвоката в сумі 19 000 грн. 00 коп., витрат у вигляді гонорару успіху в сумі 8 000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи відсутність відзиву, закінчення строку на його подання, ст. 248 ГПК України щодо розгляду справи у спрощеному провадженні у розумні строки, призначення справи без повідомлення сторін, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

24.10.2019 року між позивачем та відповідачем укладений договір №39/1-2019 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом (далі договір, а. с. 9-13).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між сторонами зобов`язання виникли з договору від 24.10.2019 №39/1-2019 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом.

31.08.2020 сторонами погоджено заявки №101, №102, №103, №105, №106 від на ТЕО на перевезення вантажу, вартість перевезення 1320 євро безготівка (курс НБУ на день завантаження) кожна (а.с. 14, 18, 22, 26 30).

Перевезення вантажу по вищевказаних заявках підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), ТТН (а.с. 16-17, 20-21, 24-25, 28-29, 32-33).

Позивачем виставлені відповідачу рахунки за виконані роботи з перевезення на загальну суму 217 704 грн. 00 коп. (а.с. 15, 19, 23, 27, 31).

Відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманих послуг з перевезення виконав частково, у зв`язку з чим його заборгованість за договором від 24.10.2019 №39/1-2019 про міжнародне перевезення вантажів автомобільним транспортом становила 199 453 грн. 00 коп.

Позивач у заяві від 22.07.2021 зазначає, що 16.07.2021 відповідач здійснив погашення основного боргу в сумі 199 453 грн. 00 коп. у складі консолідованого боргу у загальній сумі 530 288 грн. 00 коп. сплативши згідно платіжного доручення №143 на користь ТОВ "Веставтотрейд" 530 288 грн. 00 коп. Провадження у справі в частині основного боргу в сумі 199 453 грн. 00 коп. просить закрити, судові витрат - стягнути з відповідача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, сплату відповідачем після відкриття провадження у справі боргу за надані послуги з перевезення вантажу, клопотання позивача, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на суму 199 453 грн. 00 коп.

Згідно ч. 3 ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 2 991 грн. 00 коп. відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України слід віднести на нього.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 19 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката, 8 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу у вигляді гонорару успіху.

Частина перша статті 123 ГПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

За приписами частин першої - третьої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

28.05.2021 між ТОВ "Веставтотрейд" (довіритель) та адвокатом Лозою В.М. (повірений) укладено договір про правову допомогу (а.с. 37-38).

Згідно умов договору повірений зобов`язується від імені і за рахунок довірителя здійснити такі дії: надати правову допомогу у спорі з ТОВ "БКМ-Україна" (на суму 217 704 грн.). З цією метою здійснити вивчення та огляд доказів за їх місцезнаходженням (6 год.); провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу (1 год.); підготувати пакет документів, необхідних для звернення до суду, в т.ч. позовну заяву (16 год.); провести арифметичні розрахунки (1 год.); вчинити інші дії, необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення (6 год.) (п. 1.1). Дії вчиняються за участю чи без особистої участі повіреного в судових засіданнях (п. 1.2). За здійснення дій, визначених в п. 1.1 договору, довіритель сплачує повіреному винагороду в сумі 19 000 грн. 00 коп. (п. 2.1). При задоволенні позову довіритель сплачує повіреному премію (гонорар успіху) в сумі 8 000 грн. 00 коп. (п. 2.3). Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 (п. 6.1).

31.05.2021 між сторонами підписаний акт приймання-передачі наданих послуг №3, згідно якого загальна вартість послуг складає 19 000 грн. 00 коп. (а.с. 39).

Оплата послуг адвоката товариством підтверджується квитанцією від 31.05.2021 до прибуткового касового ордеру №09-05 (а.с. 40).

Право на зайняття адвокатською діяльністю Лози В.М. підтверджується свідоцтвом від 16.05.2008 (а.с. 41).

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI« Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України 9 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду № 904/4507/18 від 12.05.2020.

Враховуючи вищевикладене, що умовами договору сторони погодили суму послуг за надання правничої допомоги, в тому числі премію у вигляді гонорару успіху, враховуючи фактичний об`єм наданих юридичних послуг ТОВ "Веставтотрейд" в межах даної справи, співмірність суми витрат із складністю даної справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, а також доведеність відповідачем, у відповідності до вимог статті 74 Господарського процесуального кодексу України, надання йому адвокатом Лозою В.М. послуг на професійну правничу допомогу у суді, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 19 000 грн. 00 коп., та витрат на правову допомогу у вигляді гонорару успіху в сумі 8 000 грн. 00 коп.

Судом також враховано відсутність заперечень відповідача, заяви про зменшення судових витрат на правничу допомогу.

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129-130, 231, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі на суму199 453 грн. 00 коп. закрити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БКМ-Україна" (вул. Ковельська, буд. 2, оф. 510, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" (вул. Вахтангова, буд. 2а, м. Луцьк, код ЄДРПОУ 3640748)

- 2 991 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору, 19 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката, 8 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу в якості гонорару успіху, а всього: 29 991 грн. 80 коп. (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто одна грн. 80 коп.).

3. Видати наказ.

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала суду підписана 03.08.2021.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук