РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.07.2021Справа № 910/23042/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Бараненко Н.І. , розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження господарську справу

За позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м.Київ, вул.Андріїївська, 4, )

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державне підприємство "Донецька залізниця" (83000, м.Донецьк, вул.Артема, 68, )

за участю Прокуратури міста Києва

про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 942 885,45 доларів США та 52 621 324,56 грн.

Представники сторін:

від позивача: Награбовський О.В., адв.

від відповідача: Кулініч А.П., адв.

від прокуратури: Дергунов Д.С. за посв. №058284;

від третьої особи: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2016 до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 942 885,45 доларів США та 52 621 324,56 грн, що всього разом згідно офіційного курсу НБУ станом на 14.12.2016 (26,108820 за 1 дол.США) становить 77238951,05 грн., в тому числі :

653697,00 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитами;

47656150,80 грн. - пеня за порушення строків повернення суми кредитів;

4965173,76 грн. пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитами;

192805,68 доларів США - 3% річних у зв`язку з несвоєчасним поверненням сум кредитів;

96382,77 доларів США - 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням третьою особою - ДП "Донецька залізниця" умов кредитних договорів від 07.11.2013 за № № 13.11-555, 13.11-556, 13.11-557, зобов`язання за якими перейшли до відповідача в порядку правонаступництва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/23042/16 та призначено розгляд справи на 07.02.2017, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Державне підприємство "Донецька залізниця".

03.02.2017 відповідач подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 16.03.2017 зупинено провадження у справі № 910/23042/16 до вирішення Окружним адміністративним судом міста Києва справи № 826/2625/17.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 про зупинення провадження у справі № 910/23042/1, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 29.01.2018 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.03.2017 у справі № 910/23042/1 скасовано, справу передано на розгляд Господарського суду міста Києва.

Ухвалою суду від 20.02.2018 у зв`язку із набранням чинності нової редакції Господарським процесуальним кодексом України, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 06.03.2018.

05.03.2018 через канцелярію суду представником позивача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання.

06.03.2018 через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 06.03.2018 судом оголошено перерву до 24.04.2018 та продовжено строк підготовчого провадження.

04.04.2018 до суду надійшло повідомлення Прокуратури міста Києва про вступ у справу.

16.04.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

23.04.2018 через канцелярію суду відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

23.04.2018 позивачем подано заяву про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 910/11455/16.

Ухвалою суду від 24.04.2018 судом зупинено провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справою № 910/11455/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державне підприємство "Донецька залізниця" про стягнення заборгованості.

09.04.2021 позивач звернувся до суду із клопотанням про поновлення провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили рішенням у справі №910/11455/16, яке постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 залишене без змін, ухвалою Верховного Суду від 08.02.2021 касаційне провадження на рішення Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 закрито.

Ухвалою від 12.04.2021 суд поновив провадження у справі №910/23042/16, призначив підготовче засідання на 11.05.2021.

06.05.2021 від позивача надійшли поясненні у справі.

11.05.21 в судовому засіданні оголошена перерва до 25.05.2021.

24.05.2021 від відповідача надійшли пояснення, 25.05.2021 судом оголошена перерва до 15.06.2021.

15.06.2021 позивач надав заперечення проти доводів відповідача.

15.06.2021 суд закрив підготовче провадження і призначив розгляд справи по суті на 20.07.2021.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, представник прокуратури підтримав позицію відповідача.

В клопотанні про поновлення провадження у справі від 06.04.2021 представник позивача повідомив суд про зміну найменування позивача - Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" та зміну найменування відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на Акціонерне товариство "Українська залізниця", в зв`язку з приведенням типу акціонерного товариства у відповідність до змін до Закону України «Про акціонерні товариства», тому на час розгляду справи суд приймає до уваги, що вірним найменуванням позивача є Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", вірним найменуванням відповідача є Акціонерне товариство "Українська залізниця".

Судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» (банк) та Державним підприємством «Донецька залізниця» (позичальник) було укладено наступні кредитні договори:

1) Кредитний договір № 13.11-555 від 07.11.2013, зі змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 11.08.2014, № 2 від 10.09.2014, 3 3 від 29.12.2014, № 4 від 30.01.2015, № 5 від 29.04.2015.

2) Кредитний договір № 13.11-556 від 07.11.2013 зі змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 11.08.2014, № 2 від 10.09.2014, 3 3 від 29.12.2014, № 4 від 30.01.2015, № 5 від 29.04.2015.

3) Кредитний договір № 13.11-557 від 07.11.2013 зі змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 11.08.2014, № 2 від 10.09.2014, 3 3 від 29.12.2014, № 4 від 30.01.2015, № 5 від 29.04.2015.

Згідно з пунктами 1.1, вказаних договорів, позивач зобов`язався надати позичальнику -ДП «Донецька залізниця» кредит у розмірі 6 255 473,54 дол. США, а позичальник зобов`язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути позивачу кредит в повному обсязі в порядку та строки, обумовлені кредитним договором.

Відповідно до пунктів 7.1 кредитних договорів, встановлено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити позивачу (банку) відповідну плату (проценти).

У п. 7.2.1 кредитних договорів вказано, що проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 11% річних (із розрахунку 360 днів на рік).

Пунктами 7.2.2 кредитних договорів передбачено, що період нарахування процентів складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 10 числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший банківський день після 10 числа (з його урахуванням).

Нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця (п. 7.2.4 кредитних договорів).

Згідно п. 1.1 додаткових угод № 5 від 29.04.2015 р. до кредитних договорів № 13.11-555, № 13.11-556, № 13.11-557 проценти за період з 13.10.2014 р. по 10.08.2015 р. повинні бути сплачені позичальником не пізніше 01.09.2015 р.

Позичальник зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше 04.11.2016 р. (п. 16.1 кредитних договорів).

На виконання умов кредитних договорів від 07.11.2013 позивач надав ДП «Донецька залізниця» кредитні кошти в загальному розмірі 18 766 420,60 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами, копії яких долучені до матеріалів справи.

Проте, Державним підприємством «Донецька залізниця» заборгованість за укладеними кредитними договорами вчасно не оплачено, у зв`язку з чим позивач звернувся з вимогою про дострокове повернення кредиту з Акціонерного товариства «Українська залізниця», як правонаступника за правами та обов`язками Державного підприємства «Донецька залізниця».

Вказані обставини встановлені в рішенні Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі № 910/11455/16 за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача- Державне підприємство "Донецька залізниця" за участю Прокуратури міста Києва про стягнення заборгованості, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 00000, та набрало законної сили.

Вказаним рішенням встановлено, що виходячи з умов договорів № 13.11-555 від 07.11.2013 р., № 13.11-556 від 07.11.2013 р. та № 13.11-557 від 07.11.2013 р. та вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що строк повернення кредитних коштів в сумі 18 766 420,62 дол США та сплати процентів за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол.США, які нараховані банком до 03.06.2016р., настав.

У справі № 910/11455/16 судом досліджено правонаступництво відповідача за спірними договорами та встановлено, що виходячи з вищевикладеного у сукупності, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.06.2020 по справі № 910/5953/17, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості заявлення позивачем вимог про стягнення заборгованості з повернення тіла кредиту та сплати процентів за кредитними договорами № 13.11-555 від 07.11.2013 р., № 13.11-556 від 07.11.2013 р. та № 13.11-557 від 07.11.2013 р. саме до відповідача як правонаступника Державного підприємства «Донецька залізниця». Таким чином, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позов Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 18 766 420,62 дол США та процентів за користування кредитом в сумі 3 222 040,97 дол.США є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 15.07.2020 у справі № 910/11455/16 позов в частині стягнення процентів за період з 04.06.2016 по 14.06.2016 у розмірі 63076,02 дол.США, залишено без розгляду.

У даній справі позивачем заявлені вимоги про стягнення з АТ «Укрзалізниця» по кредитних договорах № 13.11-555, № 3.11-556, № 13.11-557 від 07.11.2013р. 942 885, 45 дол.США та 52 621324,56 грн. що складаються з наступних сум:

653697,00 доларів США - нарахованих процентів за користування кредитами за період з 13.06.2016 по 06.10.2016;

47656150,80 грн. - пені за порушення строків повернення суми кредитів за період з 13.06.2016 по 06.10.2016;

4965173,76 грн. - пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитами за період з 13.06.2016 по 12.12.2016;

192805,68 доларів США - 3% річних за несвоєчасне повернення сум кредитів з 04.06.2016 по 06.10.2016;

96382,77 доларів США - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за період з 12.08.2015 по 12.12.2016.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує на те, що банком здійснено нарахування процентів за користування кредитом поза межами обумовленого терміну користування кредитними коштами (після 03.06.2016), вимоги щодо стягнення пені, нарахованої банком по кредитних договорах, укладених з ДП «Донецька залізниця», яке є позичальником і користувачем кредитних коштів і яке здійснювало свою діяльність (розташоване) на території, яка визначена як зона АТО, підлягають залишенню без задоволення на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», застосування положення ст. 625 ЦК України до АТ «Укрзалізниця» у зобов`язаннях за ДП «Донецька залізниця» буде суперечити принципу справедливості, беручи до уваги, що на виконання зобов`язань ДП «Донецька залізниця» поширюється дія встановленого законом мораторію.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При цьому згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у пункті 53 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 з подібними правовідносинами, щодо застосування абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, положення зазначеної норми про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Позивач посилається на умови пунктів 7.2.2-7.2.5 договорів, та зазначає , що сторони на власний розсуд визначили у договорах, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти, встановлені умовами кредитного договору, протягом усього часу прострочення повернення кредиту.

Пунктами 7.2.2 кредитних договорів передбачено, що період нарахування процентів складає календарне число днів. Датою закінчення періоду нарахування процентів є перший банківський день після 10 числа (без його урахування) або день, що передує даті повернення кредиту, а початком - дата надання кредиту та/або перший банківський день після 10 числа (з його урахуванням).

Відповідно до пунктів 7.2.3. кредитних договорів проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом, а п. 7.2.4 кредитних договорів визначено, що нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником щомісячно не пізніше 1 банківського дня, наступного за 10 числом кожного місяця.

Пунктом 7.2.5 кредитних договорів визначено, що закінчення строку кредитування не звільняє позичальника від обов`язку сплачувати встановлені кредитним договором на користь банку проценти за користування кредитом за весь час прострочення позичальником погашення заборгованості за основною сумою кредиту.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними позивач скористався наданим йому частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та пунктом 5.4 кредитних договорів правом вимоги дострокового виконання зобов`язань за кредитними договорами та 27.05.2016 надіслав на адресу відповідача повідомлення про дострокове повернення кредитів.

Як вже зазначалось судом, обставини щодо настання строку на дострокове повернення кредиту до 03.06.2016 було встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2020 у справі № 910/11455/16, залишеним без змін судами вищих інстанцій.

Таким чином, пред`явлення кредитором вимог про дострокове виконання зобов`язань за кредитними договорами фактично змінили порядок, умови і строк дії кредитних договорів. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

За таких обставин вимоги про стягнення процентів нарахованих за користування кредитами за період з 13.06.2016 по 06.10.2016 в сумі 653697,00 доларів США є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки щодо застосування частини 1 статті 1050 та статі 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення 192 805,68 доларів США- 3% річних нарахованих за несвоєчасне повернення сум кредитів є обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 5 033 928,79 грн за курсом НБУ станом на 14.12.2016.

Вимоги щодо стягнення 96382,77 доларів США - 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, підлягають задоволенню частково в сумі 88725 дол.США, в частині нарахування річних на суми процентів нарахованих по 03.06.2016, що за курсом НБУ становить 2 316 505,05 грн станом на 14.12.2016.

З урахуванням правових висновків Верховного Суду про можливість нарахування відсотків за користування кредитом лише до закінчення терміну кредитування, після настання строку повернення позики, нарахування процентів за користування кредитом, а тим більше 3% річних на безпідставно нараховані проценти є необгрунтованим.

Щодо позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитами та сплати процентів за користування кредитами, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За змістом частини першої статті 546 Цивільного кодексу України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини 1 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Отже враховуючи те, що порушення боржником зобов`язання є умовою нарахування неустойки, яка є заходом відповідальності за порушення зобов`язання, порушення позичальником умов кредитних договорів щодо своєчасної сплати суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами тягне за собою обов`язок позичальника сплатити кредитору пеню.

Факти порушення відповідачем зобов`язань за кредитними договорами зі своєчасного повернення кредитів та своєчасної сплати відсотків за користування кредитами встановлені судами , тому вимоги щодо стягнення пені в сумі 47656150,80 грн. за порушення строків повернення суми кредитів є обґрунтованими.

Вимоги щодо стягнення 4965173,76 грн. пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитами, визнаються судом обґрунтованими в частині нарахування пені на суми процентів нарахованих по 03.06.2016. Після настання строку повернення позики, нарахування процентів за користування кредитом та пені на вказані проценти є безпідставним.

Заперечення відповідача, щодо неправомірно нарахованої банком пені по кредитних договорах, укладених з ДП «Донецька залізниця», яке є позичальником і користувачем кредитних коштів і яке здійснювало свою діяльність (розташоване) на території, яка визначена як зона АТО, та має бути звільнене від відповідальності на підставі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», застосування положення ст. 625 ЦК України до АТ «Укрзалізниця» у зобов`язаннях за ДП «Донецька залізниця» буде суперечити принципу справедливості, беручи до уваги, що на виконання зобов`язань ДП «Донецька залізниця» поширюється дія встановленого законом мораторію, не приймаються судом до уваги з наступних підстав.

Дійсно, місцезнаходженням ДП «Донецька залізниця», з яким укладались кредитні договору, є місто Донецьк, яке розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р включене до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Проте, на момент пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення кредитів та у момент виникнення прострочення стягнення за такими кредитами всі права та обов`язки за кредитними договорами перейшли в порядку універсального правонаступництва до АТ «Українська залізниця», яке зареєстроване в місті Києві, та не провадило свою господарську діяльність на території населених пунктів, віднесених КМУ до зони проведення АТО.

Зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.08.2021 у справі № 910/11455/16, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 та ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2021, було задоволено позов АТ «ПУМБ» та стягнуто на користь АТ «ПУМБ» з АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», як з правонаступника ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», заборгованість за Кредитними договорами за кредитом, процентами за користування кредитом, нарахованими по 03.06.2016р. включно, та судові витрати. Вказане рішення суду грунтувалося на правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.06.2020р. у справі № 910/5953/17, яким вирішено виключно правову проблему щодо питання правонаступництва АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ»

Відповідно до вказаної правової позиції ВП ВС, АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» є правонаступником ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» з дати державної реєстрації АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в ЄДРЮОФОПГФ, тобто з 21.10.2015, тому з цієї дати саме Відповідач як правонаступник набув всі зобов`язання за Кредитними договорами та несе відповідальність за ними, а не ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».

Таким чином, твердження Відповідача про те, що станом на 03.06.2016р. заборгованість існувала у ДП «ДОНЕЦЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», а не у АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», не відповідають дійсності.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 192 805,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.12.2016 складає 5 033 928,79 грн 3% річних за несвоєчасне повернення кредитів, 88725 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.12.2016 складає 2 316 505,05 грн 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 47 656 150,80 грн пені за порушення строків повернення кредитів, 3 026 758,17 пені за порушення строків сплати процентів. В решті вимог судом відмолено за необґрунтованістю підстав нарахування.

Згідно зі статтю 29 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 233, 236-240 Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м.Київ, вул.Андріїївська, 4, ) 192 805,68 доларів США (сто дев`яносто дві тисячі вісімсот п`ять доларів США 68 центів), що за курсом НБУ станом на 14.12.2016 складає 5 033 928,79 грн (п`ять мільйонів тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять вісім) грн. 79 коп 3% річних за несвоєчасне повернення кредитів, 88725 (вісімдесят вісім тисяч сімсот двадцять п`ять) доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.12.2016 складає 2 316 505 (два мільйони триста шістнадцять тисяч п`ятсот п`ять) грн. 05 коп 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 47 656 150 (сорок сім мільйонів шістсот п`ятдесят шість тисяч сто п`ятдесят) грн. 80 коп пені за порушення строків повернення кредитів, 3 026 758 (три мільйони двадцять шість тисяч сімсот п`ятдесят вісім) грн. 17 коп пені за порушення строків сплати процентів, 155 303 (сто п`ятдесят п`ять тисяч триста три) грн. 66 коп витрат по сплаті судового збору.

3.В решті позову відмовити.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено 05.08.2021.

Суддя О.М.Ярмак