Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/513/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Андрійчук О., за участю секретаря судового засідання Рижого Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дуотет"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікна - Двері"

про стягнення у сумі 64 195,68 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Дуотет" (позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікна - Двері" (відповідач) про стягнення 64 195,68 грн, з яких: 43 870,00 грн основного боргу, 1 634,60 грн 3% річних, 4 557,48 грн інфляційних, 7 974,00 грн штрафу та 6 159,60 грн пені за договором надання послуг № 20/01- 4 від 02.01.2020.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, за результатами перемовин, 12.08.2019 та 02.01.2020 між позивачем (замовник) та відповідачем (виконавець) укладено договори надання послуг № 19/08-2 та № 20/01-4 відповідно, за умовами яких позивач зобов`язався надавати відповідачу обсяг послуг, що зазначені у додатку № 1 до договорів, а відповідач - прийняти та оплатити їх вартість. Відповідно до умов договорів позивач надав відповідачу передбачені договорами послуги на загальну суму 67 740,00 грн, які відповідач оплатив частково, на суму 23 870,00 грн, відтак заборгованість відповідача перед позивачем за двома договорами становить 43 870,00 грн. Крім того, за період прострочення виконання відповідачем зобов`язань позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача, крім основного боргу, 6 159,60 грн пені, 1 634,60 грн 3 % річних, 4 557,48 грн інфляційних втрат та 7 974,00 грн штрафу.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 526, 530, 549, 625, 626, 629, 901 ЦК України та ст. 175, 193, 230, 231 ГК України.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 29.06.2021, не надав, а відтак розгляд справи здійснюється за наявними матеріалами.

При цьому суд зазначає, що ухвали суду направлялися відповідачу на адресу, яка зазначена в договорі та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (суд враховує mutatis mutandis висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), провадження № 11-268заі18).

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19.07.2021.

Ухвалою суду від 19.07.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 02.08.2021.

02.08.201 від позивача надійшло клопотання про проведення розгляду справи без участі представника позивача за наявними матеріалами справи, в якому позивач також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Окрім того, 02.08.2021 від позивача надійшла заява, у якій зазначено, що докази понесених позивачем судових втрат у справі будуть надані після ухвалення судового рішення.

Інших заяв і клопотань від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

12.08.2019 між позивачем (виконавець) і відповідачем (замовник) укладено договір надання послуг № 19/08-2 (договір 1).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 або до повного його розрахунку (п. 11.3 договору).

02.01.2020 та між позивачем (виконавець) і відповідачем (замовник) укладено договір надання послуг № 20/01-4 (договір 2).

Договір набуває чинності з моменту його підписання, з урахуванням п. 11.1 цього договору, і діє до 31.12.2020 або до повного його розрахунку (п. 11.3 договору).

За умовами 2 розділу цих договорів замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання щодо надання замовнику щомісячного обсягу послуг (далі - послуги), визначеного в додатку № 1 до цих договорів, та за суттю своєю відповідає наступним напрямкам: ведення фінансового та податкового обліку на підприємстві замовника, складання бухгалтерських, податкових та інших облікових реєстрів, складання та подання до державних органів бухгалтерських, податкових та інших звітів, контроль за правильністю ведення замовником бухгалтерського обліку, нарахування та сплати податків і інших обов`язкових платежів при перевірках податкових та інших контролюючих органів (включає в себе захист та відстоювання результатів наданих виконавцем послуг перед третіми особами та контролюючими органами, контроль за здійсненням податкових платежів та інше. Виконавець вправі залучати третіх осіб до виконання обсягів послуг (відповідних фахівців для якісного і своєчасного наданню послуг). При цьому виконавець несе відповідальність за дії залучених ним третіх осіб як за свої власні дії. Послуги, визначені цими договорами, надаються виконавцем в період дії цих договорів. Сторони у правовідносинах, що виникають з цих договорів, регулюються нормами чинного законодавства України. За розрахунковий період сторони приймають календарний місяць, в якому надаються послуги.

Згідно з розділом 3 договорів загальна вартість місячного обсягу послуг, що надаються виконавцем, становить 6 000,00 грн. Загальна вартість місячного обсягу послуг може коригуватись шляхом підписання додаткових угод між сторонами. Виконавцем можуть надаватись додаткові послуги, перелік яких попередньо погоджуються сторонами цих договорів шляхом надсилання на електронну або поштову адресу замовника листа-повідомлення з переліком послуг про потребу надання додаткових послуг, необхідних для максимально ефективного надання виконавцем загального обсягу послуг, визначеного умовами цих договорів, із додаванням рахунку на оплату таких послуг. Таке повідомлення надсилається замовнику не пізніше 20 календарних днів до моменту прогнозованого моменту виконання таких послуг. Відсутність відповіді замовника на лист з пропозицією в 10 - ти денний строк, надісланий на електронну адресу виконавця, із запереченням щодо надання додаткових послуг, оплата суми вартості додаткових послуг на підставі виставленого рахунку є мовчазною згодою замовника на надання додаткових послуг. Оплата вартості послуг виконавця здійснюється замовником в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Розрахунки між сторонами цих договорів здійснюються в національній валюті України - гривні. Замовник здійснює оплату послуг виконавця згідно з рахунками, що виставлені виконавцем. Оплата наданих послуг здійснюється замовником в 5-денний строк з дати виписки рахунку, але не пізніше 25-го числа поточного місяця.

Розділом 5 договорів визначено порядок здачі - прийому робіт, а саме: за 2 календарних дні до моменту завершення розрахункового періоду виконавець надає замовнику сформований та підписаний виконавцем акт приймання-передачі наданих послуг. Такий акт надається замовнику або наручно, або поштою, або електронною поштою у формі скан-копії, сформованої виконавцем за правилами, визначеними умовами цих договорів. У випадку, визначеному п. 5.1.2., 5.1.3. договорів, замовник зобов`язаний підписати та надіслати виконавцю акт, у разі відсутності зауважень (заперечень), не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, у формі якій було надіслано такий акт. У випадку наявності зауважень (заперечень) щодо обсягу наданих виконавцем послуг, їх обсягу чи якості, лист із зауваженнями надсилається виконавцю в порядку та строки, визначені в п. 5.2. цих договорів. У випадку якщо замовником не надіслано на адресу виконавця акту приймання-передачі наданих послуг чи зауважень (заперечень) станом на 10 число місяця, наступного за розрахунковим, послуги вважаються прийнятими замовником в повному обсязі без зауважень (заперечень) та подальшого підписання акта приймання-передачі наданих послуг замовником не потребується.

Права та обов`язки сторін зазначено у розділі 6 договорів, зокрема, виконавець має надавати замовнику інформаційно-консультативні послуги щодо ведення замовником його господарської діяльності, оформлення фінансових документів замовника, забезпечувати організацію оформлення необхідних документів замовника, підготовку та представлення на підпис замовнику податкової звітності, звітності до відповідних державних цільових фондів та іншої первинної документації, здійснювати контроль за веденням замовником та відображенням в обліку господарських операцій.

У свою чергу, замовник за п. 6.3.5. договорів зобов`язаний здійснювати оплату вартості послуг та відшкодовувати витрати виконавця за цими договорами у розмірах та в строки, визначені договорами.

Судом установлено, що позивач протягом серпня-грудня 2019 року своєчасно та у повному обсязі надав відповідачу послуги, визначені умовами договору від 12.08.2019, на загальну суму 27 870,00 грн, а відповідач прийняв їх без жодних зауважень (заперечень) відповідно до п. 5.1.- 5.4. договору, що підтверджується актами наданих послуг № 19 від 30.08.2019 на суму 3 870,00 грн, № 29 від 30.09.2019 на суму 6 000,00 грн, № 45 від 31.10.2019 на суму 6 000,00 грн, № 55 від 29.11.2019 на суму 6 000,00 грн, № 59 від 30.12.2019 на суму 6 000,00 грн.

Проте, у порушення положень п. 3.3. договору від 12.08.2019, відповідач допустив прострочення виконання своїх грошових зобов`язань щодо своєчасності та повноти оплати послуг, здійснивши часткову оплату, на суму 23 870,00 грн, що стверджується платіжними дорученнями № 4 від 27.09.2019 на суму 3 870,00 грн, № 18 від 10.10.2019 на суму 6 000,00 грн, № 52 від 12.11.2019 на суму 6 000,00 грн, № 65 від 27.02.2020 на суму 8 000,00 грн, відтак заборгованість відповідача за договором від 12.08.2019 становить 4 000,00 грн.

Так само позивач протягом січня - липня 2020 року своєчасно та у повному обсязі надав відповідачу послуги, визначені умовами договору від 02.01.2020, на загальну суму 39 870,00 грн, а відповідач прийняв їх без жодних зауважень (заперечень) відповідно до п. 5.1.- 5.4. договору, що підтверджується актами наданих послуг № 4 від 31.01.2020 на суму 6 000,00 грн, № 11 від 28.02.2020 на суму 6 000,00 грн, № 20 від 31.03.2020 на суму 6 000,00 грн, № 28 від 30.04.2020 на суму 6 000,00 грн, № 37 від 31.05.2020 на суму 6 000,00 грн, № 45 від 30.06.2020 на суму 6 000,00 грн, № 51 від 20.07.2020 на суму 3 870,00 грн.

Зазначені акти підписані та скріплені печатками обох сторін, у них зазначено, що замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) немає.

Відповідач не оплатив надані позивачем послуги за січень - липень 2020 року, відтак за ним рахується заборгованість за договором від 02.01.2020 у розмірі 39 870,00 грн.

Між сторонами підписані акти звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2019 та 20.07.2020, що підтверджує факт визнання відповідачем суми боргу.

07.11.2019 позивачем направлено на адресу відповідача лист № 7 з проханням здійснювати оплату за надані послуги у строки, встановлені договором, результатом чого була часткова оплата боргу.

10.02.2020 позивачем направлено на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості за договорами надання послуг № 20/01- 4 від 02.01.2020 та № 19/08-2 від 12.08.2019, яку 21.02.2020 наручно отримав керівник відповідача, однак залишив без відповіді та задоволення.

Також, з огляду на прострочення виконання зобов`язань по оплаті послуг, 30.06.2020 позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення № 10 про припинення надання послуг та розірвання договору від 02.01.2020, з вимогою погасити заборгованість за договорами, яке відповідач також залишив без відповіді та задоволення.

20.07.2020 договір від 02.01.2020 розірвано на підставі укладеної сторонами угоди про розірвання договору № 20/01-4 від 02.01.2020.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договорами позивач нараховував та заявив до стягнення, крім основного боргу, 6 159,60 грн пені, 7 974,00 грн штрафу, 1 634,60 грн 3 % річних та 4 557,48 грн інфляційних втрат.

Відповідно до п. 6.3.5. договору від 02.01.2020 при порушенні строків оплати вартості послуг замовник зобов`язаний сплатити виконавцю штраф у розмірі 20 % від суми несвоєчасної оплати послуг та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із несвоєчасною оплатою послуг та відповідальністю за порушення строків оплати за надані послуги, регулювання яких здійснюється ГК України та ЦК України.

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до усталеної судової практики, підстав для відступу від якої суд не вбачає, рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 цього Кодексу; тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити платежі згідно з умовами та у порядку виконання зобов`язань, визначених договором.

Зважаючи на викладене, договір (у сукупності з документами, які засвідчують факт його виконання) є первинним документом, на підставі якого між сторонами виникли взаємні зобов`язання щодо надання послуг та їх оплати, самостійною та достатньою підставою для проведення розрахунків.

У силу вимог ч. 1, 6, 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються зі ст. 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як установлено судом, відповідач, отримавши від позивача послуги на загальну суму 67 740,00 грн, що підтверджується актами надання послуг, своєчасно розрахунків за них не провів, сплативши 23 870,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, а, отже, сума основного боргу становить 43 870,00 грн, відтак позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно нарахувань 3% річних та інфляційних, то слід зазначити таке.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Вказана правова позиція щодо порядку нарахування інфляційних викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/190/18 від 04.06.2019 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, установив, що 3% річних становлять 1 627,66 грн (при заявленому - 1 634,60 грн), а інфляційні втрати - 4 560,27 грн (при заявленому - 4 557,48 грн) (розрахунок додається), отже, 3% річних підлягають частковому задоволенню, а інфляційні - у заявленому розмірі.

Щодо нарахування пені та штрафу.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно д ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Із системного аналізу наведених норм права вбачається, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 2 ст. 232 ГК України).

Особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, обмежується правила ч. 2 ст. 232 ГК України, якщо інше не встановлено договором. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Пеню належить рахувати з наступного дня після дати, в яку зобов`язання мало бути виконано, і по переддень фактичного виконання грошового зобов`язання, або по відповідний день через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але в межах періоду, визначеного позивачем.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 20 % штрафу та пені (з урахуванням святкових, вихідних, неробочих днів, як це передбачено ч. 5 ст. 254 ЦК України, а також вимог ч. 2 ст. 232 ГК України), суд установив, що розмір першого становить 7 974,00 грн (при заявленому - 7 974,00 грн), а другої - 2 794,24 грн (при заявленому - 6 159,60 грн) (розрахунок додається), а відтак штраф підлягає задоволенню у заявленому розмірі, а пеня - частковому задоволенню.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення майнових прав позивача та про наявність підстав для частково задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, відтак судовий збір в розмірі 2 150,83 грн покладається на відповідача, а решта - на позивача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дуотет" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікна - Двері" про стягнення у сумі 64 195,68 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікна - Двері" (33003, м. Рівне, вул. Грушевського, буд. 2-К, ідентифікаційний код 43146836) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дуотет" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 19, офіс 807, ідентифікаційний код 42378703) 43 870,00 грн основного боргу, 1 627,66 грн 3 % річних, 2 794,24 грн пені, 7 974,00 штрафу та 4 557,48 грн інфляційних.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 3 365,36 грн пені та 6,94 грн 3% річних відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікна - Двері" (33003, м. Рівне, вул. Грушевського, буд. 2-К, ідентифікаційний код 43146836) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дуотет" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 19, офіс 807, ідентифікаційний код 42378703) 2 150,83 грн судового збору.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Дуотет" (33027, м. Рівне, вул. Данила Галицького, буд. 19, офіс 807, ідентифікаційний код 42378703).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вікна - Двері" (33003, м. Рівне, вул. Грушевського, буд. 2-К, ідентифікаційний код 43146836).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 02.08.2021.

Суддя О.Андрійчук