РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2021Справа № 910/7573/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу в порядку загального позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» (01135, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРИГОРІЯ АНДРЮЩЕНКА, будинок 4-Г)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 9 -11) стягнення заборгованості у розмірі 1 448 488 грн. 93 коп.
Представники:

від Позивача: Герасимик Б.В. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача: Дяченко О.Л. (представник на підставі довіреності);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 1 448 488 грн. 93 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором поставки №81-03/0819 від 01.08.2019 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 року відкрито провадження у справі №910/7573/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 09.06.2021 року.

04.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про зобов`язання Позивача направити копію позовної заяви., продовження строку для подання відзиву.

У підготовче засідання 09.06.2021 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання Відповідача, надати Відповідачу строк до 5 днів з 09.06.2021 року для надання відзиву на позов, надано Позивачу строк до 5 днів з дня отримання відзиву для надання відповіді на відзив, надано Відповідачу строк до 5 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкладено підготовче судове засідання на 30.06.2021 року.

15.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

23.06.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 30.06.2021 року з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.08.2021 року.

В судовому засіданні 04 серпня 2021 року представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просили суд їх задовольнити. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 04 серпня 2021 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.08.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» (Постачальник) було укладено Договір поставки №81-03/0819, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити відповідно до рахунків-фактур, видаткових накладних та товаросупроводжувальних документів, що являють собою невід`ємну частину цього Договору, - фруктоза та харчові інгредієнти, якість, кількість, строки поставки, умови оплати та ціна яких визначена цим Договором, а Покупець зобов`язується прийняти вказаний Товар і сплатити за нього. (а.с.27-34)

Умови поставки визначаються у відповідних рахунках-фактурах і видаткових накладних. (п.4.1 Договору)

Згідно з п.5.2 Договору загальна орієнтовна сума договору становить 1 000 000 грн. коп. з урахуванням ПДВ, а остаточна сума Договору складає загальну суму вказаних у накладних, на підстав яких здійснюється поставка товару за цим Договором окремими партіями, та визначається виходячи із встановлених цін на товар.

У п.6.4 Договору зазначено, що умови оплати: протягом 30 календарних днів з дати оформлення видаткової накладної за партію товару, що відвантажується на адресу Покупця на суму, що не перевищує 250 000,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Товар вважається поставленим Постачальником і прийнятим Покупцем в момент фактичної передачі його Покупцю і підписання Покупцем відповідних товаротранспортних документів. Перехід права власності на товар відбувається наступним чином: 7.1.1. В разі придбання товару на умовах «самовивіз зі складу ПОСТАЧАЛЬНИКА» - в момент завантаження товару на транспортний засіб Покупця на території складу Постачальника. Під транспортним засобом Покупця розуміється транспортний засіб, який належить Покупцю або який надає послуги перевезення на підставі договору перевезення, укладеного Покупцем 7.1.2. В разі придбання товару на умовах «доставка на склад ПОКУПЦЯ або доставка на склад транспортної компанії» - в момент вивантаження товару на складі Покупця, або в момент вивантаження на складі транспортної компанії. (п.7.1 Договору)

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за товар Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару за кожний день прострочення, а у випадку прострочення понад ніж 30 календарних днів додатково стягується також штраф у розмірі 10% від суми несплаченого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №81-03/0819 від 10.08.2019 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №0 від 04.09.2020 року на суму 274 167 грн. 60 коп., №3 від 20.10.2020 року на суму 336 360 грн. 00 коп., №5 від 19.10.2020 року на суму 120 171 грн. 00 коп., №7 від 20.11.2020 року на суму 300 576 грн. 00 коп., №7 від 10.12.2020 року на суму 229 047 грн. 60 коп., №5 від 24.12.2020 року на суму 193 215 грн. 00 коп., а загалом на суму в розмірі 1 454 137 грн. 20 коп., товарно - транспортними накладними (а.с.36-37, 39-40, 42-43, 45-46, 48-49, 50) та здійснив часткову оплату за отриманий товар у розмірі 254598 грн. 88 коп., що підтверджується довідкою АТ «СЕБ корпоративний банк», реєстром оплат, наданим Позивачем. (а.с.51-57)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач не здійснив оплату за отриманий товар у повному обсязі. Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» перед Позивачем становить 1199538 грн. 32 коп. Крім того, в результаті неналежного виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» 3% річних у розмірі 13 004 грн. 71 коп., інфляційні у розмірі 50 968 грн. 45 коп., пеню у розмірі 65 023 грн. 62 коп. та штраф у розмірі 119 953 грн. 83 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що Позивачем не враховано оплати за договором у загальному розмірі 310 000 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору поставки №81-03/0819 від 10.08.2019 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору поставки №81-03/0819 від 10.08.2019 року Позивач поставив товар, а Відповідач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №0 від 04.09.2020 року на суму 274 167 грн. 60 коп., №3 від 20.10.2020 року на суму 336 360 грн. 00 коп., №5 від 19.10.2020 року на суму 120 171 грн. 00 коп., №7 від 20.11.2020 року на суму 300 576 грн. 00 коп., №7 від 10.12.2020 року на суму 229 047 грн. 60 коп., №5 від 24.12.2020 року на суму 193 215 грн. 00 коп., а загалом на суму в розмірі 1 454 137 грн. 20 коп., товарно - транспортними накладними, які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку (а.с.36-37, 39-40, 42-43, 45-46, 48-49, 50) та здійснив часткову оплату за отриманий товар у розмірі 254598 грн. 88 коп., що підтверджується довідкою АТ «СЕБ корпоративний банк», реєстром оплат, наданим Позивачем. (а.с.51-57)

У п.6.4 Договору зазначено, що умови оплати: протягом 30 календарних днів з дати оформлення видаткової накладної за партію товару, що відвантажується на адресу Покупця на суму, що не перевищує 250 000,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору поставки №81-03/0819 від 10.08.2019 року обов`язок Відповідача по оплаті отриманого товару на загальну суму в розмірі 1 454 137 грн. 20 коп. на момент розгляду даної справи настав.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» за Договором поставки №81-03/0819 від 10.08.2019 року становить 1 199 538 грн. 32 коп.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача, що Позивачем не враховано оплати за договором у загальному розмірі 310 000 грн. 00 коп., оскільки вказані грошові кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості за поставлений раніше товар на підставі видаткової накладної, яка не є предметом розгляду у даній справі.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» в розмірі 1 199 538 грн. 32 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договорів, не здійснив оплату отриманого товару в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 1 199 538 грн. 32 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 06.10.2020 р. по 29.04.2021 р. у розмірі 13 004 грн. 71 коп. та інфляційні у розмірі 50 968 грн. 45 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем сплати за отриманий товар за загальний період прострочки з 06.10.2020 р. по 29.04.2021 р. у розмірі 13 004 грн. 71 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року)

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, Суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України.

Відповідно до ст. 3 вищевказаного Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України №11/1-5/73 від 13.02.2009р. також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997р., відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007р. «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін», відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться «ланцюговим» методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних, як збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання боржником його грошового зобов`язання в зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, за загальний період прострочки з 06.10.2020 р. по 29.04.2021 р. у розмірі 50 968 грн. 45 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у заявленому Позивачем розмірі, оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України суд при ухваленні рішення не може виходити у рішенні за межі заявлених позовних вимог.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь пеню за загальний період прострочки з 06.10.2020 р. по 29.04.2021 р. у розмірі 65 023 грн. 62 коп. та 10% штрафу у розмірі 119 953 грн. 83 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойка - це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з нормами ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому Суд зазначає, що розуміння господарських санкцій у Господарському кодексі України є дещо ширшим поняття цивільно-правової неустойки. Під штрафними санкціями тут розуміються також і грошові суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності. Неустойка в розумінні ст. 549 Цивільного кодексу України - це спосіб забезпечення та санкція за порушення саме приватноправових (цивільно-правових) зобов`язань.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 ЦК України, частиною 6 статті 231 ГК України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, Суд звертає увагу, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №917/194/18, від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату за товар Покупець сплачує Постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару за кожний день прострочення, а у випадку прострочення понад ніж 30 календарних днів додатково стягується також штраф у розмірі 10% від суми несплаченого товару.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного зобов`язання з 06.10.2020 р. по 29.04.2021 р. у розмірі 65 023 грн. 62 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв`язку з невірним розрахунком Позивача в частині незастосування вимог частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочки з 06.10.2020 р. по 29.04.2021 р. у розмірі 54 962 грн. 28 коп.

Суд, перевіривши розрахунок 10% штрафу у розмірі 119 953 грн. 83 коп. на підставі п.8.2 Договору поставки №81-03/0819 від 01.08.2019 року, прийшов до висновку, що вказані позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 1 199 538 грн. 32 коп., 3% річних у розмірі 13 004 грн. 71 коп., інфляційні у розмірі 50 968 грн. 45 коп., пеня у розмірі 54 962 грн. 28 коп. та штраф у розмірі 119 953 грн. 83 коп.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ЖИТОМИРСЬКІ ЛАСОЩІ» (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 9 -11, Ідентифікаційний код юридичної особи 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛКО УКРАЇНА» (01135, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРИГОРІЯ АНДРЮЩЕНКА, будинок 4-Г, Ідентифікаційний код юридичної особи 32856918) заборгованість у розмірі 1 199 538 (один мільйон сто дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 32 (тридцять дві) коп., 3% річних у розмірі 13 004 (тринадцять тисяч чотири) грн. 71 (сімдесят одна) коп., інфляційні у розмірі 50 968 (п`ятдесят тисяч дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 45 (сорок п`ять) коп., пеню у розмірі 54 962 (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 28 (двадцять вісім) коп., штраф у розмірі 119 953 (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 83 (вісімдесят три) коп. та судовий збір у розмірі 21 576 (двадцять одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) грн. 41 (сорок одна) коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 06 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин