ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2021 р. Справа№ 911/2909/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Демидової А.М.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 09.08.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ДНІПРО"

на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2021, повний текст складено 12.03.2021

у справі №911/2909/20 (суддя Заєць Д.Г.)

за позовом Фермерського господарства "Осички"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ДНІПРО"

про стягнення коштів 783 559,12 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Фермерське господарство "Осички" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ДНІПРО" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за Договором оренди сільськогосподарських транспортних засобів (самохідних механізмів) з екіпажем для виконання робіт по збиранню врожаю №2/9/С від 12.09.2017 у сумі 783559,12 грн, з яких 570 000,00 грн основного боргу, 61 552,17 грн пені, 102 815,17 грн інфляційних втрат та 49191,78 грн 3% річних.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди сільськогосподарських транспортних засобів (самохідних механізмів) з екіпажем для виконання робіт по збиранню врожаю №2/9/С від 12.09.2017 в частині оплати наданих послуг.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.03.2021 у справі №911/2909/20, з урахуванням ухвали Господарського суду Київської області від 12.03.2021 про виправлення описки, позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ДНІПРО" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Осички" 570000 (п`ятсот сімдесят тисяч) грн 00 коп. заборгованості, 7353 (сім тисяч триста п`ятдесят три) грн 79 коп. інфляційних втрат, 22595 (двадцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 19 коп. 3% річних та 8999 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 24 коп. витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог у задоволеній судом частині. Щодо вимог про стягнення пені судом відмовлено з посиланням на порушення спеціального строку позовної давності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО-ДНІПРО" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського судуКиївської області від 02.03.2021 у справі №911/2909/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник звертав увагу на відсутність підписаного відповідачем акту виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570 000,00 грн, що є підставою для відмови у позові. Крім того, наголошував, що підписаним з боку обоз сторін є лише акт виконаних робіт від 30.09.2017, інші акти підпису відповідача не містять.

Також відповідач стверджував про відсутність доказів погодження сторонами обсягу і ціни договору.

Серед іншого, відповідач наполягав на порушенні норм процесуального права, посилаючись на те, що позовну заяву слід залишити без розгляду на підставі положень п.4 ч.1 ст. 226 ГПК України, оскільки позивач двічі не з`явився у судове засідання під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.03.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2021 дану апеляційну скаргу залишено без руху.

Після усунення недоліків ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО-ДНІПРО» на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2021 у справі №911/2909/20. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 07.06.2021 о 15:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 26.05.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень, доповнень в письмовій формі до 26.05.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Під час апеляційного перегляду справи склад колегії суддів змінювався та розгляд справи відкладався.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/2880/21 від 19.07.2021, у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/2909/20.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Буравльов С.І., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ДНІПРО" на рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2021 у справі №911/2909/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Буравльов С.І., Демидова А.М. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду справи 09.08.2021 о 13:40 год. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні від 09.08.2021 присутній представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 09.08.2021 з`явивились представники позивача та відповідача.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного апеляційного перегляду справи, розгляд скарги здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між Фермерським господарством "ОСИЧКИ" (за договором - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-ДНІПРО" (за договором - орендар) 12.09.2017 укладено Договір №2/9/С оренди сільськогосподарських транспортних засобів (самохідних механізмів) з екіпажем для виконання робіт по збиранню врожаю (далі - Договір).

Згідно п.п. 1.1,1.2 Договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у платне користування, на період збирання врожаю соняшнику (на площі 139 га транспортний засіб з водієм. Об`єкт цього Договору є - комбайн.

Відповідно до п. 1.6, 1.7 Договору, орендодавець зобов`язаний: не пізніше 3-х днів передати орендарю комбайн у належному технічному стані; забезпечити транспортний засіб водієм, що має відповідну кваліфікацію та спеціальність. Орендар зобов`язаний: прийняти комбайн, перевірити його технічний стан; нести усі витрати пов`язані з користуванням транспортного засобу; використовувати комбайн тільки у власній господарській діяльності; перераховувати орендодавцю плату за користування; після закінчення договору повернути орендодавцю комбайн у належному технічному стані.

Передача комбайну здійснюється протягом 3-х днів з моменту укладення Договору. При передачі оформлюється Акт приймання-передачі комбайну за підписами представники сторін. Строк оренди, як платного користування, становить три місяці з дати передачі (п.п. 1.10, 1.11 Договору).

Згідно п.п. 4.1, 4.2 Договору, за оренду комбайну орендар сплачує орендодавцю кошти відповідно до виконаних робіт за обмолочені площі врожаю. Комбайн надано на період збирання сільськогосподарських культур.

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору, передача комбайну здійснюється не пізніше 3-х днів з дати підписання Договору. При передачі складається акт приймання-передачі комбайну за підписами представників.

У п.п. 8.1, 8.2 Договору сторони погодили, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31.12.2017.

Також, між сторонами 18.09.2017 укладено Додаткову угоду до Договору згідно п. 1 якої сторони домовились внести зміни та доповнення до підпункту 1.1. пункту 1 Договору №2/9/С від 12.09.2017 року, який викласти у наступній редакції: "1.1. У порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у платне користування, на період збирання соняшника (на площі 388 га.), сої (330 га), кукурудзи (625 га) транспортний засіб з водієм.". Дана Додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін (п. 4 Додаткової угоди до Договору).

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач посилався на те, що на виконання умов Договору сторонами складено та підписано Акт виконаних робіт від 30.09.2017 на суму 236 680,00 грн (з ПДВ) по збиранню соняшника на площі 388 га, Акт виконаних робіт від 23.10.2017 на суму 260000,00 грн (з ПДВ) по збиранню сої на площі 260 га та Акт виконаних робіт від 05.12.2017 року на суму 60 000,00 грн (з ПДВ) по збиранню сої на площі 60 га. Позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури №76/С від 30.09.2017 на суму 236 680,00 грн, №86/С від 23.10.2017 на суму 260000,00 грн, №111 від 05.12.2017 на суму 60000,00 грн, які оплачено відповідачем що підтверджується копіями платіжних доручень №362 від 04.10.2017 року, №373 від 09.10.2017, №445 від 02.11.2017, №426 від 24.10.2017, №11 від 17.01.2018.

Також, на виконання умов Договору позивачем складено та підписано Акт виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570 000,00 грн (з ПДВ) по збиранню кукурудзи на площі 570 га та Акт виконаних робіт від 30.11.2017 на суму 30000,00 грн (з ПДВ) по збиранню кукурудзи на площі 30 га. Позивачем виставлено відповідні рахунки-фактури №110/к на суму 30 000,00 грн, №88/к на суму 570 000,00 грн з ПДВ.

Позивач стверджує, що відповідачем за рахунком-фактурою №110/к було сплачено 30 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №526 від 27.12.2017.

Однак, Акт виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570000,00 грн (з ПДВ) по збиранню кукурудзи на площі 570 га та рахунок-фактура №88/К від 31.10.2017, які надсилались позивачем на електрону адресу відповідача, не оплачені останнім. Як зазначив позивач, 16.01.2018 від відповідача на електронну адресу позивача надійшов лист з фотокопією Акту виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570000,00 грн який не було підписано з боку відповідача, при цьому, мотивованої відмови від підписання Акту з зазначенням причин відповідачем не подано.

У зв`язку з не підписанням та неоплатою відповідачем Акту виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570000,00 грн (з ПДВ) по збиранню кукурудзи на площі 570 га позивачем на адресу відповідача надсилались листи №02/04/19 від 25.04.2019, №02/2/07/19 від 02.07.2019, №1/01/20 від 09.01.2020, №1/02/20 від 17.02.2020 (з актами виконаних робіт), що підтверджується фіскальними чеками з описами вкладення, які долучено до матеріалів справи, з вимогою погасити заборгованість у розмірі 570 000,00 грн. Однак, вказані листи залишено відповідачем поза увагою, заборгованість у розмірі 570000,00 грн відповідачем не погашена.

Враховуючи, що на момент звернення позивача до суду відповідач вказану заборгованість не погасив, позивач просить суд стягнути з відповідача 570 000,00 грн основного боргу, а також заявлені пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідач заперечив проти задоволення позову. При цьому посилався на те, що Договором не встановлено розмір плати (оренди), строки та порядок оплати за користування комбайном, а спірний Акт виконаних робіт від 31.10.2017, який є єдиною підставою для оплати послуг за Договором не підписано зі сторони відповідача. Враховуючи викладене, на думку відповідача, сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов Договору, а тому, зазначене свідчить про відсутність за відповідачем заборгованості перед позивачем у розмірі 570 000,00 грн, що в свою чергу, унеможливлює нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Крім того, відповідачем заявлено про сплив позовної давності до вимог про нарахування пені у розмірі 61 552,17 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує (ч. ч. 1, 2 ст. 798 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до умов договору позивачем виконано роботи, що підтверджується:

-Актом виконаних робіт від 30.09.2017 по збиранню соняшника на площі 388 га на суму 236 680,00 грн (з ПДВ),

- Актом виконаних робіт від 23.10.2017 по збиранню сої на площі 260 га а суму 260 000,00 грн (з ПДВ),

- Актом виконаних робіт від 05.12.2017 по збиранню сої на площі 60 га на суму 60 000,00 грн (з ПДВ),

- Актом виконаних робіт від 30.11.2017 по збиранню кукурудзи на площі 30 га на суму 30 000,00 грн (з ПДВ).

Акт виконаних робіт від 30.09.2017 підписаний двома сторонами, інші зазначені акти підпису з боку відповідача не містять.

Однак, зазначені послуги в актах оплачені відповідачем. Так, позивачем було виставлено відповідачу рахунки-фактури №76/С від 30.09.2017 на суму 236 680,00 грн, №86/С від 23.10.2017 на суму 260 000,00 грн, №110/К від 30.11.2017 на суму 30000 грн, №111 від 05.12.2017 на суму 60000,00 грн, які оплачено відповідачем що підтверджується копіями платіжних доручень №362 від 04.10.2017, №373 від 09.10.2017, №445 від 02.11.2017, №426 від 24.10.2017, №11 від 17.01.2018, №526 від 27.12.2017.

Також, на виконання умов Договору позивачем складено та підписано Акт виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570 000,00 грн (з ПДВ) по збиранню кукурудзи на площі 570 га, який містить підпис з боку позивача.

Вказаний Акт виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570 000,00 грн (з ПДВ) по збиранню кукурудзи на площі 570 га не містить, жодних зауважень чи претензій відповідача щодо недоліків у виконаних роботах згідно Акту, їх об`єму та якості.

Доказів надання мотивованої відмови від підписання Акту відповідачем до матеріалів справи не надано.

Позивач посилається на те, що відповідачем електронною поштою було повернуто зазначений Акт позивачу без підписання та надання мотивованої відмови від підписання такого Акту.

Ці обставини досліджувались в ході судового розгляду справи судом першої інстанції. Відповідач зазначив, що йому не відомі причини не підписання Акту та не надання мотивованої відмови, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 02.03.2021.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) чинним законодавством покладено саме на відповідача, а у разі не підписання актів виконаних робіт та не зазначення причин відмови - акти вважаються підписаними.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Виходячи зі змісту наведених вище статей, оплаті зі сторони замовника підлягає саме надана послуга, факт реального надання якої підлягає доведенню належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст 73-79 ГПК України.

Висновок про те, що передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт у строк, визначений договором викладено в постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 року у справі №23/326.

Крім того, листами №02/04/19 від 25.04.2019, №02/2/07/19 від 02.07.2019 року, №1/01/20 від 09.01.2020 року, №1/02/20 від 17.02.2020 року позивачем на адресу відповідача надсилались вимога про сплату боргу у сумі 570000,00 грн. (а.с 33-42) Разом з вимогою №02/04/19 від 25.04.2019 позивачем було надіслано акти виконаних робіт за період співпраці, в тому числі і акт від 31.10.2017 року на суму 570 000,00 грн, що підтверджується описом вкладеного до цінного листа. (а.с. 34) Цей акт надсилався разом із вимогою від 09.01.2020, що також підтверджується описом вкладеного. (а.с. 39)

Відповідно до рекомендованого повідомлення за №886 вбачається, що відповідачем було отримано 13.05.2019 вимогу №02/04/19 від 25.04.2019.

Проте, відповідачем не надано суду доказів повернення позивачу спірного акту з мотивованою відмовою від його підписання.

Отже, з наведеного випливає, що Акт виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570 000,00 грн (з ПДВ) по збиранню кукурудзи на площі 570 га підписано позивачем та відповідно надіслано на підпис відповідачу, що останнім не спростовано. Тобто, викладені в сукупності обставини свідчать, що відповідач був обізнаний про існування заборгованості у сумі 570 000,00 грн.

За викладених обставин, помилковими є аргументи скаржника про відсутність підписаного відповідачем акту виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570 000,00 грн, що на думку відповідача, є підставою для відмови у позові.

Посилання відповідача на те, що підписаним з боку обох сторін є лише акт виконаних робіт від 30.09.2017 самі по собі не можуть слугувати підставою відмови у задоволенні позову, оскільки у справі наявні докази оплати наданих послуг відповідно до актів, що підтверджується наданими позивачем рахунками фактури та платіжними дорученнями про оплату.

Судом враховано, що нормами діючого законодавства та умовами Договору не передбачено, що підписання актів виконаних робіт є виключною підставою для їх оплати. Натомість, згідно п. 4.1. Договору, за оренду комбайну орендар сплачує орендодавцю кошти відповідно до виконаних робіт за обмолочені площі врожаю.

Суд зазначає, що пасивна бездіяльність відповідача в частині відсутності реагування на одержані від позивача Акти виконаних робіт не є добросовісною поведінкою суб`єкта господарювання та відповідно не зумовлює відсутність у нього обов`язку з оплати наданих позивачем послуг.

Доводи відповідача про відсутність доказів погодження сторонами обсягу і ціни договору суд апеляційної інстанції також відхиляє, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Ціна є істотною умовою господарського договору (ч. 2 ст. 189 ГК України)

Так, п. 4.1. Договору визначено, що за оренду комбайну орендар сплачує орендодавцю кошти відповідно до виконаних робіт за обмолочені площі врожаю.

Додатковою угодою від 18.09.2017 до Договору сторонами погоджено, що орендодавець зобов`язується передати орендареві у платне користування, на період збирання соняшника (на площі 388 га.), сої (330 га), кукурудзи (625 га) транспортний засіб з водієм.

Разом з тим, долучені до матеріалів справи акти виконаних робіт містять найменування послуги, обсяги виконаних робіт (площа на якій виконано послуги по збиранню врожаю) та ціна робіт за 1 га площі, що узгоджується з умовами договору та додаткової угоди.

Статтею 627 ЦК України, визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Аналізуючи викладене, суд приходить висновку, що сторонами досягнуто згоди щодо обсягів наданих послуг та їх вартості.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що заборгованість у відповідача виникла за Актом виконаних робіт від 31.10.2017 на суму 570000,00 грн, який як встановлено судом, за змістом та обсягом є аналогічним з іншими Актами виконаних робіт, які додано до матеріалів справи, які погоджені та оплачені відповідачем без зауважень.

Таким чином, оскільки, заборгованість відповідача перед позивачем за надані останнім послуги за Актом виконаних робіт від 31.10.2017 на підставі Договору оренди сільськогосподарських транспортних засобів (самохідних механізмів) з екіпажем для виконання робіт по збиранню врожаю №2/9/С від 12.09.2017 у сумі 570 000,00 грн станом на момент прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт надання позивачем послуг відповідачу документально підтверджено та доведено, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача боргу у сумі 570 000,00 грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача 61 552,17 грн пені, 102 815,17 грн інфляційних втрат та 49191,78 грн 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача за Актом виконаних робіт від 31.10.2017 у сумі 570 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до розрахунку позивача останній просив стягнути з відповідача:

- 49 191,78 грн 3% річних за період з 31.10.2017 по 14.09.2020,

- 102 815,17 грн інфляційних втрат за період з 01.11.2017 по 31.07.2020,

- 61552,17 грн пені за період з 14.09.2019 по 14.09.2020 згідно п. 6.2 Договору.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Колегія суддів, дослідивши визначений позивачем період, вважає його помилковим, оскільки позивачем невірно визначено початок прострочення заборгованості по заявленим вимогам. При цьому суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Дослідивши умови укладеного між сторонами Договору, судом встановлено, що згідно п. 4.1. Договору, за оренду комбайну орендар сплачує орендодавцю кошти відповідно до виконаних робіт за обмолочені площі врожаю. Відтак, можна стверджувати, що у Договорі строк виконання зобов`язання не встановлено. Враховуючи зазначене, до застосування у правовідносинах між сторонами спору підлягає ч. 2 ст. 530 ЦК України, яка наголошує, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. (Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.02.2018 року у справі №910/699/17).

Враховуючи, той факт, що позивач вперше надіслав на адресу відповідача вимогу №02/04/19 від 25.04.2019, яка містила вимогу сплатити суму заборгованості за виконані роботи, а також те, що відповідач отримав дану вимогу 13.05.2020, що також не заперечується останнім, строк оплати відповідачем спірного акту настав після спливу семиденного строку з моменту отримання вимоги, а саме 21.05.2019. Відповідач в порушення умов договору не оплатив вартості товару в семидений строк з моменту отримання ним вимоги №02/04/19 від 25.04.2019.

Отже, періодом прострочення заборгованості слід вважати наступний день після спливу семиденного строку з моменту отримання (13.05.2020) відповідачем вимоги №02/04/19 від 25.04.2019, тобто з 21.05.2019.

Що стосується заявленого до стягнення розрахунку 3% річних суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 7353,79 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 570 000,00 грн за період з 21.05.2019 по 31.07.2020 року (визначена відповідачем); 3% річних у сумі 22 595,19 грн, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 570 000,00 грн за період з 21.05.2019 по 14.09.2020 року (визначена відповідачем). Вказаний розрахунок є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зазначених сумах.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.1, 6.2 Договору, у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. За прострочення сплати орендної плати орендар за кожний день прострочення відповідного платежу сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Тому, період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно п. 6.2. Договору, за прострочення сплати орендної плати орендар за кожний день прострочення відповідного платежу сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Крім того, пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що до стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну скорочену позовну давність в один рік.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Відповідач у відзиві на пощов заявив про застосування у справі наслідків спливу строку позовної давності.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, нарахованої на заборгованість відповідача за Актом від 31.10.2017 року на суму 570000,00 грн за період з 14.09.2019 року по 14.09.2020 року у розмірі 61552,17 грн судом першої інстанції правомірно встановлено, що розмір пені розраховано з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 258 ЦК України, з огляду на таке.

Як було зазначено судом, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу №02/04/19 від 25.04.2019 року, яка містила вимогу сплатити суму заборгованості у розмірі 570 000,00 грн за виконані роботи, яку відповідач отримав 13.05.2020, отже, строк оплати відповідачем спірного акту настав після спливу семиденного строку з моменту отримання вимоги, а саме 21.05.2019.

Тобто, строк для звернення до суду з вимогами про стягнення пені розпочався з дня наступного за днем отримання листа №02/04/19 від 25.04.2019 про погашення заборгованості, а саме, з 21.05.2019 та, враховуючи п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, сплинув 21.05.2020, в той час як позов подано до суду 03.10.2020 (що підтверджується штампом на конверті, в якому надійшла позовна заява).

Враховуючи викладене, судом встановлено, що спеціальний строк позовної давності в один рік, протягом якого позивач мав право звернутися з вимогою про стягнення пені сплив щодо суми заборгованості.

У зв`язку з пропущенням спеціального строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 61 552,17 грн.

Аргументів та заперечень щодо викладених сум розрахунку відповідачем не наведено.

Крім того, відповідач посилався на те, що позовну заяву слід залишити без розгляду на підставі положень п. 4 ч.1 ст. 226 ГПК України, оскільки позивач двічі не з`явився у судове засідання від 08.12.2020, від 02.02.2021 під час розгляду справи у суді першої інстанції. Однак, такі доводи не знайшли свого підтвердження. Положення п. 4 ч.1 ст. 226 ГПК України застосовуються судом у певних випадках, в тому числі якщо нез`явлення позивача перешкоджає вирішенню спору. У даному випадку, судом першої інстанції при розгляді справи по суті належним чином досліджені наявні в матеріалах справи документи, які були подані позивачем на підтвердження своїх вимог, на підставі яких суд дійшов висновку про можливість прийняття рішення по даній справі.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Суд зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 02.03.2021 у справі №911/2909/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 10.08.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді А.М. Демидова

С.І. Буравльов