ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.08.2021 м. Ужгород Справа № 907/297/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача Державного підприємства Радгосп-завод Виноградівський, м. Виноградів

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонд державного майна України, м. Київ

за участю Закарпатської обласної прокуратури, м. Ужгород

про припинення права постійного користування землею

секретар судового засідання Корольчук М.М.

За участю представників сторін:

від позивача - Сатмарі Н.М., довіреність № 32-7-0.7-3/62-21 від 12.01.2021;

від прокуратури - Андрейчик А.М. , посвідчення №059161 від 15.01.2021

від відповідача - Горпинюк І.Є., довіреність від 11.06.2020 (в режимі відеоконференції);

від третьої особи - Глоба Л.В., довіреність, №186 від 05.07.2021.

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач звернувся до суду з вимогою припинити відповідачу державному підприємству, право постійного користування земельною ділянкою на території Буківської сільської ради Виноградівського району, належне йому на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗК №001376, зареєстрованого у книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 23.01.1995 за №2, покликаючись на ст. ст. 141, 143 Земельного кодексу України. Похідними вимогами є вимоги про скасування як зазначеного Державного акту, так і запису про його реєстрацію.

Ухвалою суду від 14.05.2020 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення виявлених у ній недоліків. Після усунення у встановленому порядку недоліків позовної заяви ухвалою суду від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 січня 2021 року залучено до участі у справі №907/297/20 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Фонд державного майна України та відкладено підготовче засідання на 17.02.2021.

Від Закарпатської обласної прокуратури 15.02.2021 до суду надійшла заява в порядку ст. 53 ГПК України про вступ у розгляд справи № 907/297/20 з метою представництва інтересів держави в особі Фонду державного майна України та ДП Радгосп-завод Виноградівський № 15-158вих21 від 12.02.2021.

18 лютого 2021 року на адресу суду від Фонду державного майна України надійшли пояснення щодо позову від 11.02.2021 № 10-25-2840 з доказами їх надіслання іншим учасникам справи. Вказані пояснення відповідають вимогам ст. 168 ГПК України, відтак приймаюся судом до розгляду та долучаються до матеріалів справи.

У справі проведено підготовче провадження, за наслідками якого судом констатовано, що учасники справи в повній мірі скористалися наданими їм процесуальними правами, в зв`язку з чим ухвалою суду від 27.04.2021 підготовче провадження судом закрито, а справу призначено до розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області звернулося до Господарського суду Закарпатської області із позовом до Державного підприємства Радгосп-завод Виноградівський про:

- припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП Радгосп-завод Виноградівський, яке здійснюється на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001376, що зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування від 23.01.1995 за № 2;

- скасування Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001376, що зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 23.01.1995 за № 2;

- скасування запису про реєстрацію Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001376, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 23.01.1995 за № 2.

Позовна заява мотивована тим, що земельні ділянки відповідача зачагарниковані, не обробляються, тривалий час підприємством не проводилася будь-яка господарська діяльність, крім того не сплачується земельний податок. Позивач зазначає, що дані обставини підтверджуються листом Головного управління ДФС у Закарпатській області від 05.05.2020 № 6523/10/07-16/51-04 та повторною позаплановою перевіркою з питань виконання Державним підприємством Радгосп-завод Виноградівський вимог припису №249/0051Пр/0301/-19, №300/0053Пр/03/01/-19 щодо дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельних ділянок які перебувають у його постійному користуванні на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001376 від 23.01.1995, за результатом якої встановлено, що протягом жовтня - листопада 2019 року не вжито заходів на виконання вимог приписів № 249/0051Пр/0301/-19 та № 300/0053Пр/03/01/-19. За доводами позивача, в сукупності зазначені вище обставини вказують на те, що відповідач як землекористувач в порушення ст.96 Земельного кодексу України неправомірно ухиляється від виконання своїх обов`язків, що в силу статей 141 та 143 Земельного кодексу України надає підстави для примусового припинення права постійного користування землею.

Заперечення відповідача

Представник відповідача проти позову заперечує та просить суд відмовити в позові повністю, з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 у справі 906/392/18, де зазначено, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише, з підстав, передбачених статею 141 ЗК України перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 названого Кодексу, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Відповідач стверджує, що підстави для примусового припинення права постійного користування земельною ділянкою в судовому порядку визначені у ст. 143 ЗК України. Зокрема, п. а) ст. 143 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою може бути використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Водночас, відповідач зазначає, що враховуючи те, що він протягом тривалого часу, не використовує земельну ділянку, позов у справі щодо припинення права постійного користування, з підстав використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, не підлягає до задоволення.

Також, відповідач зазначає, що суду слід взяти до уваги, що позивачем не подано доказів заборгованості відповідача зі сплати земельного податку. А несплата земельного податку не є підставою для припинення права постійного користування у судовому порядку.

Крім цього, відповідач стверджує, що права позивача ніяким чином не порушуються оскаржуваним Державним актом, оскільки земельна ділянка належить до державної власності, не вибула з державної власності, а ДП Радгосп-завод Виноградівський є державним підприємством.

Правова позиція прокурора

Прокурор зазначає, що Фонд державного майна України здійснює повноваження власника майна ДП Радгосп-завод Виноградівський та є органом уповноваженим державою здійснювати заходи щодо повернення спірної земельної ділянки у користування відповідача. Відтак вказує на відсутність підстав для задоволення позову. Прокурор повністю підтримав позицію відповідача.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

Подала письмові пояснення по суті спору, в яких проти позову заперечила та підтримала правову позицію відповідача та прокурора.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Право постійного користування земельними ділянками на території Буківської сільської ради Державного підприємства радгосп-заводу "Виноградівський" посвідчено державним актом на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001376 виданий відповідно до рішення 11 сесії 21 скликання Буківської сільської ради Виноградівського району від 22.12.1992, на площу 488,4000 га та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування від 23.01.1995 за № 2.

На виконання наказу Головного управління від 17.09.2019 № 249 Про здійснення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області - начальником відділу контролю за використанням та охороною земель у Берегівському, Виноградівському, Іршавському, Хустському районах та м. Берегово управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Батрин Василем Васильовичем в присутності директора Державного підприємства Радгосп-завод Виноградівський Горніцького С. І. здійснено планову перевірку питань дотримання вимог земельного законодавства, зокрема, щодо використання та охорони земельної ділянки ДП Радгосп-завод Виноградівський, право постійного користування на яку посвідчено Державним актом серії І-ЗК № 001376 від 23.01.1995.

За результатами перевірки складено Акт перевірки проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері використання та охорони земель від 16.10.2019 № 249/0132АП/02/01/-19.

Актом перевірки встановлено, зокрема, що земельні ділянки, які розміщені на території Виноградівської міської ради підприємством не використовуються за цільовим призначенням, не вживаються заходи по боротьбі з бур`янами та чагарниками, що призвело до заростання земельних ділянок бур`янами та чагарниками, тривалий час не проводилася будь-яка господарська діяльність.

На підставі Акта перевірки від 16.10.2019 державним інспектором складено припис за № 249/0051Пр/0301/-19, яким зобов`язано директора Державного підприємства Радгосп-завод Виноградівський до 16.11.2019 вжити заходи щодо усунення порушення вимог земельного законодавства та повідомити про виконання припису.

Припис державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України від 16.10.2019 за № 249/0051Пр/0301/-19 директором Державного підприємства Радгосп-завод Виноградівський не виконаний.

20.11.2019 старшим державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Закарпатській області було проведено повторну перевірку щодо дотриманням відповідачем законодавства у сфері використання та охорони земель.

За результатами перевірки складено повторний Акт перевірки від 20.11.2019 та повторно зобов`язано директора державного підприємства Радгосп-завод Виноградівський Горніцькому С. І. до 16.12.2019 вжити заходи щодо усунення порушення вимог земельного законодавства.

В подальшому, згідно Акту перевірки від 18.12.2019 № 306/0146АП/02/01/-19, яка була проведена в третє, станом на 18.12.2019 керівником державного підприємства Радгосп-завод Виноградівський Горніцьким С. І. не здійснено заходів на виконання вимог приписів від 16.10.2019 № 249/0051Пр/0301/-19 та від 20.11.2020 № 300/0053Пр/03/01/-19.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ Й ОЦІНКА СУДУ

Норми ст. 3 Земельного Кодексу України, в редакції, чинній на момент видачі оспорюваного державного акту, передбачали, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну.

Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Відповідно до ст. 4 ЗК України у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Землі, що перебувають у державній власності, можуть надаватися у користування.

За приписами ст. 7 ЗК України користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ст. 22 ЗК України).

Згідно з ст. 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Земельний кодекс України, прийнятий 25.10.2001, визначає право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку (частина 1 статті 92 ЗК).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу Х Перехідні положення ЗК (справа про постійне користування земельними ділянками) вказав, що стаття 92 ЗК не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб (Постанова Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449(чинна до 23.07.2013). При цьому обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, передбачений пунктом 6 Перехідних положень ЗК, визнано неконституційним.

Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.

Предметом розгляду даної справи є вимоги ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області до ДП Радгосп-завод Виноградівський про скасування Державного акту на право постійного користування землею І-ЗК №001376 від 23.01.1995 та запису про реєстрацію такого, та припинення права користування ДП Радгосп-завод Виноградівський земельною ділянкою.

Так, статтею 141 Земельного Кодексу передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, а саме: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Водночас ст. 143 ЗК України визначено, що примусове припинення право на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені приписами органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; ґ-1) примусового звернення стягнень на право емфітевзису, суперфіцію за зобов`язаннями особи, яка використовує земельну ділянку на такому праві.

Із наведених положень статті 143 Земельного кодексу України вбачається, що перелік підстав примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку є вичерпним.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 909/108/19 від 20.02.2020.

Систематична несплата земельного податку не включена до цього переліку визначеного ст. 143 ЗК України.

Твердження позивача про те, що відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, згідно Державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001376 відповідачу було надано земельну ділянку для введення сільськогосподарського господарства.

В матеріалах справи не містяться належні докази того, що відповідач використовує спірну земельну ділянку не за цільовим призначенням, а Актами перевірки від 16.10.2019 та від 20.11.2019 встановлено, що відповідачем не використовується земельна ділянка. Не здійснення господарської діяльності на земельній ділянці не є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою. Те, що спірна земельна ділянка заросла чагарниками, також, не може бути підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги у даній справі не підлягають до задоволення.

Крім того, суд зазначає, що слід звернути увагу на те, що відповідно до ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

ДП Радгосп-завод Виноградівський є державним підприємством, майно якого є державною власністю, так і земельна ділянка, щодо якої виник справі у даній справі, належать до державної власності. Управління відповідачем здійснює ФДМ України, відтак питання користування землею державної власності підлягає вирішенню шляхом прийняття державою через свої органи відповідних управлінських рішень.

Крім того, як встановив суд, на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 листопада 2019 р. № 1101-р "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств, установ та організацій до сфери управління Фонду державного майна" цілісний майновий комплекс ДП Радгосп-завод Виноградівський із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства передано до сфери управління Фонду державного майна України.

Відповідно до п.1.1 статуту ДП Радгосп-завод Виноградівський затвердженого наказом ФДМ України №256 від 13.02.2020, ДП Радгосп-завод Виноградівський є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України (далі- суб`єкт управління підприємства).

Відповідно до п.5.1 статуту підприємство має право погоджувати із суб`єктом управління підприємства питання, пов`язані з вилученням чи добровільною відмовою від користування земельною ділянкою, зміною цільового призначення земельних ділянок або їх частин, які закріплені за підприємством.

Згідно з п.10.1 статуту суб`єкт управління підприємства є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавством України.

До виключної компетенції суб`єкта управління підприємства відповідно до покладених на нього завдань належить, зокрема, надання згоди на відчуження, оренду, передачу та списання майна підприємства в порядку, передбаченому законодавством України, та погодження питань, пов`язаних з земельними ділянками відповідно до законодавства України (п.10. 7 статуту).

Отже, суд встановив, що ДП Радгосп-завод Виноградівський належить до сфери управління Фонду державного майна України, до виключної компетенції якого належить, зокрема, надання згоди на відчуження, оренду, передачу та списання майна підприємства в порядку, передбаченому законодавством України, та погодження питань, пов`язаних з земельними ділянками відповідно до законодавства України.

Судом встановлено, що Фонд державного майна України заперечує щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП Радгосп-завод Виноградівський, яке здійснюється на підставі Державного акта на право постійного користування землею серії І-ЗК № 001376, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цілому.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір слід віднести на позивача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні позову - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 10.08.2021

Суддя Л.В. Андрейчук