ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Справа№ 910/13558/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

За участю секретаря судового засідання : Рибчич А.В..

представників сторін:

від позивача - Гордієнко Н.П. ( ордер серія КС №823736 від 21.09.20);

від відповідача - Мазепа Д.Г. ( ордер серія АХ №1027331 від 15.10.20);

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоентерпрайз"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021

у справі № 910/13558/20 (суддя Баранов Д.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"

до Приватного підприємства "Автоентерпрайз"

про стягнення 117 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/13558/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іоніті» задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" заборгованість зі сплати штрафних санкцій в розмірі 117 000грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102грн 00 коп.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідачем жодних доказів, що б свідчили про належне виконання умов договору суду не надано, як і не надано доказів про вжиття необхідних заходів для недопущення порушень, факту щодо відключення обладнання позивача, відповідачем спростовано не було.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що:

- договір, на який посилається позивач не міг існувати, виходячи з наступного. Як вбачається з преамбули «Дублікату» договору розміщення обладнання його було укладено на підставі договору №11/12/19/3/Д від 11.12.2019, укладеного з ПТК у вигляді ТОВ «Агромат» ідентифікаційний код: 21509037. Такий договір дійсно було укладено між ПП «Автоентерпрайз» та ПТК у вигляді ТОВ «Агроміт», однак даний договір було укладено до начебто підписаного «Дублікату» договору розміщення обладнання, також даним договором не було передбачено розміщення жодного іншого майна, окрім майна відповідача. Також до цього договору не укладалось жодних додаткових угод, щодо переходу власності розміщеного майна;

- позивачем на адресу відповідача не направлялось жодного повідомлення щодо виходу з ладу елеткрозарядних станцій, що в свою чергу тільки підтверджує навмисне виготовлення такого «Дублікату» договору з метою стягнення штрафних санкцій, шляхом подачі відповідної позовної заяви;

- з боку позивача до підприємства відповідача ніхто не звертався у зв`язку з втратою або відновленням договору, що також унеможливлює створення дублікату договору як такого.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Сітайло Л.Г., Буравльова С.І. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Автоенетрпрайз» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021, справу №910/13558/20 призначено на 28.07.2021.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2021, у зв`язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, у справі № 910/13558/20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 23.07.2021 у справі № 910/13558/20 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В. прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоентерпрайз" на рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі № 910/13558/20.

Від позивача (22.07.2021) на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу та 23.07.2021 на поштову адресу надійшов відзив на апеляційну скаргу, які за своїм змістом є ідентичними, тому колегією суддів розглянуті як єдиний відзив, в якому позивач зазначає про те, що:

- станом на 21.07.2021 жодним компетентним органом не розглядається питання недійсності договору, у зв`язку з чим будь-які заперечення відповідача проти факту його укладення чи проти окремих умов договору не можуть бути взяті до уваги під час розгляду справи;

- обставини дійсності договору та довіреності не є предметом розгляду у цій справі і не підлягають доказуванню, у зв`язку з чим як суд, так і учасники справи повинні керуватись презумпцією правомірності правочину і не можуть ігнорувати положення дійсного договору;

- оскільки предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача штрафних санкцій за невиконання умов договору, а розміщення майна позивача за спірною адресою вже підтверджується актом приймання-передачі до договору, позивач вважав обставину належності йому обладнання безспірною і такою, що не потребує доведення правовстановлюючими документами.

Судовою колегією розглянуто клопотання відповідача, яке надійшло до суду 27.07.2021, про призначення експертизи та залишив зазначене клопотання без розгляду на підставі ст. 207 ГПК України, як таке, що було подане з порушенням порядку і строку, визначених законом, та без обґрунтування поважних причин невчасного подання такого клопотання.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судовою колегією встановлено.

20.12.2019 між ТОВ "Іоніті", як замовником, та ПП "Автоентерпрайз", як виконавцем, укладено договір про надання послуг з розміщення обладнання за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для зарядження електромобілів, визначених в окремих актах приймання-передачі до цього договору (далі - обладнання), за адресами та на умовах, які визначаються в окремих актах приймання-передачі до цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги (п. 1.1. договору).

Місце розміщення обладнання визначається сторонами в акті приймання-передачі стосовно відповідного обладнання (п. 1.2. договору).

Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування. Замовник має право здійснювати управління обладнанням (п. 1.3. договору).

Замовник зобов`язується, зокрема, своєчасно сплачувати за надані послуги, а також компенсувати вартість витрат електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання згідно показників лічильників, що надаються по кожній одиниці обладнання (пп. 2.2.1 п. 2.2 договору).

За умовами п.3.1. договору за надані за договором послуги замовник щомісячно виплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30,00грн, (у тому числі 5,00 грн. ПДВ).

Пунктом 4.2. договору сторони встановили, що обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

Відповідно до п. 5.4. договору сторони узгодили, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього договору, (у тому числі, але не виключно, наслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за наступною формулою:

Р=DС* 1500+АС* 150,

в якій, якщо інше не передбачено Договором, елементи мають наступне значення:

"=" - математичний знак "дорівнює";

"*" - математична дія множення;

"+" - математична дія додавання;

"Р" - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання або окремих одиниць обладнання: зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього Договору;

"DС" - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу;

"АС" - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

Згідно п. 6.1. цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 включно.

Відповідно до акту приймання-передачі від 20.12.2019 до договору, замовник розмістив, а виконавець надав місце для розміщення зарядного пристрою постійного струму для зарядження електромобілів (DC): "2030 IONITY by АЕ CHAdeMO (112А) type 2 (32А*3) / type 1 (40А)".

Звертаючись з позовом позивач зазначає про те, що 19.06.2020 ним було здійснено обстеження обладнання та виявлено неможливість використання зарядного пристрою, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 2, у зв`язку з відключенням, про що було складено відповідний акт; відключення обладнання без його згоди свідчить про порушення відповідачем взятих на себе обов`язків, визначених пунктами 1.1 та 2.1 договору, яке призвело до неможливості використання обладнання, у зв`язку з чим, позивач на підставі п. 5.4. договору нарахував до стягнення з відповідача штрафні санкції в розмірі 117 000, 00 грн.

20.12.2019 сторонами договору підписаний акт приймання-передачі до договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.12.2019, відповідно до якого замовник розміщує, а виконавець надає місце для розміщення наступного обладнання: зарядний пристрій постійного струму для зарядження електромобілів (DC): "2030 IONITY by АЕ CHAdeMO (112А) type 2 (32А*3)/type 1 (40А)", місце розміщення - м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 2.

Договір про надання послуг з розміщення обладнання від 20.12.2019 та акт приймання-передачі від 20.12.2019 зі сторони відповідача підписано представником ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності відповідача від 05.07.2019.

Відповідно до довіреності виданої відповідачем від 05.07.2019 на ім`я ОСОБА_1, ОСОБА_1 уповноважений Приватним підприємством "Автоентерпрайз" бути представником підприємства у всіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі, перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені підприємства (відповідача).

Надана позивачем копія довіреності відповідача від 05.07.2019 року на ОСОБА_1 містить відмітку про здійснення посвідчувального напису нотаріуса про засвідчення вірності копії з оригіналу документа. Вірність копії з оригіналу документа засвідчена 26.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2422.

Як вбачається зі змісту наявної у матеріалах справи копії довіреності відповідача від 05.07.2019, виданої на ім`я ОСОБА_1, останній уповноважений відповідачем бути представником Приватного підприємства "Автоентерпрайз" в усіх без винятку установах, підприємствах, організаціях незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування, в тому числі перед фізичними та юридичними особами з питань, що пов`язані з укладанням та підписанням договорів, додаткових угод та додатків до договорів від імені відповідача. Для цього ОСОБА_1 надано право від підприємства укладати договори (угоди, контракти), додаткові угоди та додатки до договорів, розписуватись від імені підприємства, а також виконувати всі інші дії, необхідні для виконання цієї довіреності. Довіреність видана терміном до 31.12.2019 року.

Вказана копія довіреності від 05.07.2019 року, крім підпису директора відповідача і печатки Приватного підприємства "Автоентерпрайз", не містить інших доказів автентичності тексту довіреності на дату її видання.

Згідно ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, з огляду на встановлені обставини, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується наявність у ОСОБА_1 повноважень на укладення від імені відповідача договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.12.2019 та акту приймання-передачі (на час підписання означених документів) на підставі виданої відповідачем довіреності від 05.07.2019.

Таким чином, з урахуванням положень ст.79 ГПК України, є доведеною обставина укладення між сторонами договору про надання послуг з розміщення обладнання від 20.12.2019 та акту приймання-передачі та підписання наведених документів уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (ст. 239 Цивільного кодексу України).

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст. 246 Цивільного кодексу України).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів відмови від договору від 20.12.2019, визнання його недійсним та/або вчинення інших дій, які б свідчили про невизнання відповідачем цієї угоди.

Щодо тверджень відповідача про недійсність дублікату договору, як такого, що не відповідає вимогам до оформлення дублікатів документів, то дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин.

Що стосується доводів відповідача щодо відкликання 27.03.2020 довіреності від 05.07.2019 та наявності в діях працівників позивача складу кримінального правопорушення, то такі доводи не можуть бути покладені в основу рішення, по перше, з огляду на відсутність вироку суду в кримінальному провадженні, а по друге, відкликання довіреності не свідчить про підписання правочину не уповноваженою особою (на час вчинення такої дії) та не припиняє відповідних господарських правовідносин сторін.

Отже відповідач, уповноваживши ОСОБА_1 на підставі довіреності від 05.07.2019 на укладення договорів від імені відповідача, прийняв на себе зобов`язання, встановлені вищенаведеним договором.

Разом з тим, відповідачем факт наявності між сторонами договірних відносин не заперечується, в той же час і не доводиться жодними доказами наявність договірних відносин на підставі іншого за змістом договору.

Що стосується посилань відповідача щодо пов`язаності ОСОБА_1 та позивача, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 був уповноважений діяти від імені відповідача довіреністю від 05.07.2019. Відповідно до умов договору, ПП "Автоентерпрайз" (в інтересах якого діяв ОСОБА_1 ) отримує плату за надання ним послуг з розміщення обладнання позивача, відтак, очевидним є економічний інтерес відповідача, який відповідає предмету його комерційної діяльності.

Відповідно до витягу з ЄДР, копію якого міститься в матеріалах справи, з-поміж здійснюваних ПП "Автоентерпрайз" видів економічної діяльності є зокрема такі: 35.14 Торгівля електроенергією; 33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устаткування; 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення; 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н. в. і. у.; 43.21. Електромонтажні роботи.

Таким чином, внаслідок укладення договору, відповідач отримував можливість здійснювати свою господарську діяльність за відповідну ринкову плату.

Стосовно участі ОСОБА_1 в Адвокатському об`єднанні "Олександр Перемежко та Партнери", то дане Адвокатське об`єднання не є учасником спірних правовідносин, не залучене до взаємовідносин сторін навіть й опосередковано, у зв`язку з чим повідомлення відповідача про участь ОСОБА_1 в адвокатському об`єднанні є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Разом з тим, про безпідставність таких тверджень відповідача свідчить й рішенням № 254/2020 дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 13.10.2020, яким встановлено непідтвердженість заяви (скарги) директора ПП "Автоентерпрайз" ОСОБА_2 , а також відсутність підстав для порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1.

Як зазначено в даному рішенні КДКА Київської області, твердження скаржника не знайшли свого підтвердження, а звинувачення адвоката не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Стаття 610 Цивільного кодексу України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Під виконанням зобов`язання розуміється вчинення боржником та кредитором взаємних дій, спрямованих на виконання прав та обов`язків, що є змістом зобов`язання.

Невиконання зобов`язання має місце тоді, коли сторони взагалі не вчиняють дій, які складають зміст зобов`язання, а неналежним виконанням є виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ст.217 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (ст. 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ст.549 Цивільного кодексу України).

За умовами ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.4. договору сторонами погоджено, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в акті (актах) приймання-передачі до цього договору, (у тому числі, але не виключно, наслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за визначеною в даному пункті формулою.

19.06.2020 позивачем здійснено обстеження обладнання та виявлено неможливість використання зарядного пристрою, розміщеного за адресою: м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 2, у зв`язку з його відключенням, про що було складено відповідний акт обстеження за підписами: директора ТОВ "Іоніті" С.В. Гулей та монтажника електричного устаткування О.В. Ступак, які у свою чергу скріплені відтиском печатки товариства.

Втім, позивач відзначає, що не давав, ані усної, ані письмової згоди на відключення обладнання та жодним іншим чином не погоджував можливість і необхідність відключення з відповідачем або іншими особами. Навпаки, ТОВ "Іоніті" розраховувало на безперебійну можливість використання обладнання у власній господарській діяльності, і саме з метою забезпечення виконання цього наміру й було укладено договір з ПП "Автоентерпрайз".

Що стосується посилань відповідача на повідомлення, які містяться на сторінці у соціальній мережі Facebook, зі змісту повідомлень вбачається, що мова йде про "відключення в мережі AUTOENTERPRISE". За своєю суттю це є зовсім іншою обставиною, ніж ті, що вказують на порушення відповідачем умов договору. Відключення в мережі AUTOENTERPRISE передбачає припинення білінгового обліку зарядних пристроїв: тобто відключення від системи обліку електроенергії, яка споживається кожним зарядним пристроєм, а також грошових коштів, належних до сплати за надання послуг із заряджання електромобіля.

Тоді, як у договорі, мова йде про відключення зарядних пристроїв від електричної мережі або припинення їх електричного живлення.

Наведені повідомлення не вказують на відключення зарядних пристроїв позивача від електричної мережі, а тим більше не свідчать про самостійне відключення їх позивачем, у зв`язку з чим посилання відповідача на такі повідомлення, не є належним доказом у даній справі.

Крім того, повідомлення 04-06 травня 2020 року не входять до спірного періоду, у зв`язку з чим не можуть бути підтвердженням причин відключення обладнання 19.06.2020.

В пункті 2.1. договору сторонами погоджено обов`язки виконавця, зокрема: отримувати письмову згоду замовника на розміщення на об`єктах, на яких розміщується обладнання, власного та/або орендованого майна, у тому числі з метою проведення гарантійного та іншого ремонту обладнання; забезпечити відсутність розміщеного без письмової згоди замовника майна інших осіб на об`єктах, на яких розміщується обладнання; забезпечити підключення обладнання до електричної мережі; забезпечити охорону обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; не переміщувати та не демонтувати обладнання з місця розміщення обладнання; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Таким чином, на відповідача покладений обов`язок забезпечення певних обставин, (забезпечення відсутності майна інших осіб на об`єктах, на яких розміщується обладнання позивача; підключення обладнання до електричної мережі; охорони обладнання від викрадення, пошкодження, знищення), передбачає вжиття відповідачем всіх необхідних і можливих заходів для настання та існування таких обставин. Тобто, відповідач зобов`язаний був здійснювати контроль за функціонуванням обладнання позивача і його захист від обставин, що зумовлюють неможливість використання обладнання у господарській діяльності ТОВ "Іоніті".

Водночас, для встановлення порушення обов`язку відповідача (виконавця), достатньо встановити факт ненастання або припинення існуючих відповідних обставин, зокрема, порушення обов`язку забезпечити підключення обладнання позивача (замовника) до електричної мережі, яке настає у будь якому випадку відключення такого обладнання від електричної мережі, незважаючи від того, за яких обставин чи якими особами було відключено обладнання.

Отже, актом обстеження обладнання від 19.06.2020 було встановлено відключення обладнання, що у свою чергу унеможливило його використання, тобто, відповідачем порушено обумовлені договором, а саме п.2.1. зобов`язання, зокрема, допущено порушене зобов`язання із забезпечення безперебійного електричного живлення обладнання замовника та отримання письмового дозволу замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Також, актом обстеження обладнання від 30.11.2020 було встановлено відсутність модемів, що належать ТОВ "Іоніті", і виявлено наявність сторонніх модемів .

На підтвердження факту належності та розміщення вказаного обладнання позивачу, останній надає "Робочий проект улаштування мережі живлення зарядних пристроїв для зарядки електромобілів за адресою м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 2", виконаний ТОВ "Істок-2003" на замовлення ТОВ "Іоніті" в 2019році.

Разом з тим, ні умовами договору, ні чинним законодавством не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання за участю відповідача. Більш того, обов`язку надсилання позивачем такого акту відповідачу договором також не встановлено.

Відповідачем доказів, щоб свідчили про належне виконання умов договору не надано, як і не надано доказів про вжиття необхідних заходів для недопущення порушень, факту щодо відключення обладнання позивача, відповідачем спростовано не було.

Більш того, судом обґрунтовано прийнято до уваги те, що в судовому засіданні відповідач не зміг відповісти хто є власником вказаного обладнання, чи знаходиться на орендованій ним ділянці за адресою м. Київ, вул. Академіка Булаховського, 2, чи це його обладнання чи обладнання третіх осіб.

Обрахунок штрафних санкцій за порушення відповідачем умов договору відповідає умовам договору, а тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача штраф в розмірі 117000,00грн з розрахунку P = (1*1500+0*150)*78, де: Р - сума штрафу у гривнях; 1*1500 - сума штрафу за один день неможливості використання зарядних пристроїв постійного струму; 0*150 - сума штрафу за один день неможливості використання одного зарядного пристрою змінного струму, враховуючи, що за договором не передавались зарядні пристрої змінного струму; 78 - кількість днів неможливості використання обладнання (з 19.06.2020 по 04.09.2020 включно)

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоентерпрайз" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 у справі №910/13558/20 без змін.

3. Матеріали справи №910/13558/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 09.08.2021

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран