ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Справа №914/2441/15 (914/2747/20)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут б/н від 05.05.2021 (вх.№01-05/1684/21 від 13.05.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 (повний текст складено 30.03.2021, суддя Цікало А.І.)

у справі №914/2441/15 (914/2747/20)

за позовом:Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут (вул. Львівська, буд. 44, м. Червоноград, Львівська область, 80100)

про:стягнення 316640 грн. 74 коп. (з яких: 281735,00 грн. основний борг; 8850,26 грн. 3% річних; 7099,72 грн. інфляційні; 18955,76 грн. пеня)

у межах справи:№ 914/2441/15

про банкрутство:Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія

за участю представників:

від позивача: керуючий санацією Степаненко І.Є., адвокат Кріль Н.Г.;

від відповідача: не з`явився;

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі №914/2441/15 (914/2747/20) позов ПАТ Львівська вугільна компанія до ТзОВ ВП Західвуглезбут про стягнення 316640,74 грн. заборгованості за договором надання послуг з переробки рядового вугілля від 04.10.2019 №04-10/19 задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут на користь ПАТ Львівська вугільна компанія 281735,00 грн. основного боргу за договором та 4226,01 грн. судового збору, в задоволенні позову в частині стягнення 34905 грн. 74 коп. відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Львівській області з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі №914/2441/15 (914/2747/20), скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2021 апеляційну скаргу ТзОВ ВП Західвуглезбут залишено без руху, апелянту встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Товариству з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі №914/2441/15(914/2747/20), розгляд справи призначено на 23.06.2021.

16.06.2021 на адресу суду від ПАТ «Львівська вугільна компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити оскаржене рішення без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 розгляд справи відкладено за клопотанням апелянта на 28.07.2021.

26.07.2021 на електронну адресу суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що представник апелянта (відповідача) адвокат Бабій А.М. не зможе прибути в судове засідання у зв`язку з перебуванням у службовому відрядженні з 27.07.2021 по 29.07.2021.

В судове засідання 28.07.2021 з`явились представник позивача та керуючий санацією позивача (боржника у справі про банкрутство), апелянт явки повноважного представника не забезпечив.

Суд оголосив короткий зміст клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Представник позивача та керуючий санацією заперечили щодо задоволення вказаного клопотання, зазначили, що розгляд справи вже відкладався у зв`язку з неможливістю представника апелянта прибути в судове засідання, апелянт є юридичною особою та не позбавлений можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити апелянту у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки до клопотання не додано жодних доказів на підтвердження неможливості скаржника прибути в судове засідання.

Представник позивача та керуючий санацією в судовому засіданні надали суду пояснення щодо фактичних обставин справи, проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/2441/15 про банкрутство Публічне акціонерне товариство Львівська вугільна компанія на стадії санації.

Публічне акціонерне товариство Львівська вугільна компанія звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут про стягнення 316640 грн. 74 коп. (з яких: 281735,00 грн. основний борг; 8850,26 грн. 3% річних; 7099,72 грн. інфляційні; 18955,76 грн. пеня) заборгованості за договором надання послуг з переробки рядового вугілля від 04.10.2019 № 04-10/19.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем (замовником) договору від 04.10.2019 № 04-10/19 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження в межах справи №914/2441/15 про банкрутство ПАТ Львівська вугільна компанія.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначав, що всупереч п. 3.1. договору надання послуг з переробки рядового вугілля від 04.10.2019 № 04-10/19, позивачем не додано до матеріалів справи рахунків на оплату за надані послуги, а отже, відповідачем не порушено строку виконання грошового зобов`язання за договором.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 281735,00 грн. заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, а в частині стягнення 34905 грн. 74 коп. (з яких: 8850,26 грн. 3% річних; 7099,72 грн. інфляційні; 18955,76 грн. пеня) в задоволенні позову слід відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, скаржник зазначає, що відповідно до п.3.1. договору, укладеного сторонами, оплата послуг із збагачення вугілля проводиться протягом 15 календарних днів з моменту отримання замовником рахунку від учасника, переданого замовнику на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт по збагаченню вугілля та приймання-передачі збагаченого вугілля. Однак, позивач жодних рахунків не надав, тому право на звернення до господарського суду в позивача ще не виникло. Апелянт стверджує, що позивач не надав належним чином завірених копій вимоги про погашення заборгованості за договором з доказами направлення та отримання її відповідачем. Оскільки прострочення виконання зобов`язання не відбулося позивач також не мав права нараховувати пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

У відзиві на позовну заяву позивач зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі повно та об`єктивно досліджених доказів, оскільки відповідач (скаржник) не спростував факту надання позивачем послуг з переробки рядового вугілля за договором від 04.10.2019 №04-10/19, не мав претензій до позивача щодо неналежного виконання договору, не довів, що надані позивачем копії не відповідають оригіналам, не довів відсутність оригіналів цих документів, тому суд цілком справедливо визнав докази, надані позивачем, достовірними та належними. Також суд вірно вказав, що відсутність рахунку на оплату послуг не свідчить про відсутність боргу та обов`язку відповідача оплачувати надані послуги, оскільки відсутність рахунку не спростовує факту надання послуг та їх прийняття відповідачем. Суд врахував відсутність рахунку та відмовив у стягненні з відповідача нарахованих позивачем трьох відсотків річних, інфляційних та пені. Позивач зазначає, що у постанові Верховного суду від 04.12.2019 у справі №916/1727/17 наведено правові висновки про те, що акти звірки розрахунків, підписані уповноваженою особою боржника є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вірно встановив наступні фактичні обставини спору.

04.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут (замовник) та Публічним акціонерним товариством Львівська вугільна компанія (учасник) укладено договір надання послуг з переробки рядового вугілля № 04-10/19.

Згідно з п. 1.2. договору, замовник (відповідач) зобов`язується передати рядове вугілля учаснику (позивачу) на умовах даного договору при доставці залізничним та автомобільним транспортом. Після виконання робіт по переробці рядового вугілля учасник зобов`язується здати вугільний концентрат станції відправлення залізниці згідно відвантажувальним документам. Учасник зобов`язується прийняти і переробити рядове вугілля в кількості 300000 тонн. Найменування, кількість, марочний склад, якісні показники обумовлюються сторонами щомісячно в специфікаціях, які оформляються окремими додатками і є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, ціна збагачення 1 тонни рядового вугілля становить 145,00 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 3.1. та п. 3.4. договору, оплата послуг із збагачення рядового вугілля проводиться протягом 15 календарних днів з моменту отримання замовником рахунку від учасника, переданого замовнику на підставі підписаних між сторонами актів прийняття-передачі виконаних робіт по збагаченню вугілля та прийняття-передачі збагаченого вугілля. У вартість переробки та збагачення 1 тонни рядового вугілля не включаються витрати учасника по оплаті користування вагонами, послуг з подачі і прибирання вагонів, маневрових робіт і інших додаткових послуг Львівської залізниці і/або відповідного підприємства внутрівідомчого залізничного транспорту.

У Специфікації від 04.10.2019 до договору № 04-10/19 від 04.10.2019 сторони дійшли згоди, що кількість вугілля, що замовник має поставити учаснику на переробку згідно з договором становить 20000 тонн, а також сторонами погоджено асортимент, марку та клас вугілля, граничні показники золи і вологи.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги з переробки рядового вугілля на суму 281735,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт за жовтень 2019 року. Претензій щодо якості наданих позивачем послуг у відповідача не було.

Відповідач не провів оплати за отримані послуги.

Відповідач не заперечує факту надання послуг з переробки рядового вугілля та не представив доказів оплати таких послуг.

За неналежне виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 8850,26 грн. 3% річних, 7099,72 грн. інфляційних втрат та 18955,76 грн. пені.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з переробки рядового вугілля згідно договору надання послуг з переробки рядового вугілля від 04.10.2019 №04-10/19 становить 281735,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт за жовтень 2019 року.

Відповідно до п. 3.1. договору, оплата послуг із збагачення рядового вугілля проводиться протягом 15 календарних днів з моменту отримання замовником рахунку від учасника, переданого замовнику на підставі підписаних між сторонами актів прийняття-передачі виконаних робіт по збагаченню вугілля та прийняття-передачі збагаченого вугілля.

Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє за необґрунтованістю доводи апелянта про те, що відсутність рахунку на оплату свідчить про відсутність обов`язку відповідача оплачувати надані послуги, оскільки факт надання таких послуг та їх вартість підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі виконаних робіт за жовтень 2019 року на підставі якого мав бути виставлений відповідний рахунок.

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні вірно зазначив, що відсутність рахунку не спростовує факту надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем, а відповідач не спростував факту надання позивачем послуг з переробки рядового вугілля згідно з договором від 04.10.2019 № 04-10/19, та не представив доказів оплати за такі послуги.

Окрім того, за неналежне виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 8850,26 грн. 3% річних, 7099,72 грн. інфляційних втрат та 18955,76 грн. пені.

В оскарженому рішенні суд, врахувавши положення п.3.1. договору та відсутність у матеріалах справи відповідного рахунку на оплату за надані послуги та доказів отримання такого рахунку відповідачем, вказав, що відсутнім є строк (термін) виконання грошового зобов`язання, та дійшов вірного висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 8850,26 грн. 3% річних, 7099,72 грн. інфляційних втрат та 18955,76 грн. пені задоволенню не підлягає.

Відтак безпідставними є доводи скаржника про неврахування в оскарженому рішенні відсутності у позивача права нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені у зв`язку з відсутністю рахунка на оплату послуг.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Західвуглезбут б/н від 05.05.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/1684/21 від 13.05.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі № 914/2441/15 (914/2747/20) залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 09.08.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.