ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. Справа№ 910/1586/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Поляк О.І.

суддів: Кропивної Л.В.

Гаврилюка О.М.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя Я.А. Карабань) від 12.04.2021 у справі №910/1586/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Паблік сектор"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

про стягнення 809331,61 грн,-

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Паблік Сектор» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 809 331, 61 грн, з яких: 776 138, 40 грн основний борг, 8 356, 78 грн 3% річних та 24 836, 43 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків за договором поставки №53-122-01-20-09743 від 02.06.2020, в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1586/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паблік Сектор" 776 138,40 грн основного боргу, 8 338,48 грн 3% річних, 24 836,43 грн інфляційних втрат, 6 069,85 грн судового збору та 9 999,77 грн витрат на правничу допомогу. У іншій частині позову відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 776138, 40 грн за передану на підставі договору продукцію, що відповідачем не заперечується. Перевіривши розрахунки 3% річних та втрат від інфляції, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у сумі 8338,48 грн 3% річних та 24836,43 грн інфляційних втрат. Також, з огляду на підтверджений обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи з критерію реальності і розумності розміру цих витрат, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість витрат на правову допомогу, а саме в розмірі 10000, 00 грн (правовий аналіз наданих клієнтом документів (вивчення документів, консультація) і складання та подача позовної заяви до суду). Водночас, судом не покладено на відповідача витрати позивача на правову допомогу в частині витрат на участь в судових засіданням у суді першої інстанції в розмірі 8 000, 00 грн, оскільки ухвалою суду від 08.02.2021 справу було визнано малозначною та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), тобто засідання в даній справі не проводилися та представник позивача не міг в них брати участь, а тому такі витрати неможливо віднести до витрат пов`язаних з розглядом даної справи.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1586/21 в частині стягнення 8 338,48 грн 3% річних, 24 836,43 грн інфляційних втрат та витрат на професійну правничу допомогу та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що задовольняючи вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції, суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України обов`язок сплати вказаних нарахувань виникає лише після пред`явлення вимоги. Оскільки позивач не звертався до відповідача з такою вимого, то і обов`язок сплати вказаних нарахувань у відповідача не виник. В частині часткового покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу апелянт заперечує з огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тоді як наявність самого по собі договору не підтверджує факту надання таких послуг та їх обсягу. На думку апелянта, платіжне доручення про сплату 18000,00 не може підтверджувати факт понесення витрат на професійну правничу допомогу, позаяк вказана оплата здійснена ще до подання позову до суду.

17.05.2021 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Північного апеляційного господарського суду та згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 апеляційну скаргу залишено без руху.

08.06.2021 надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1586/21, розгляд справи призначено на 08.07.2021.

29.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти її задоволення та зазначив, що відповідач в суді першої інстанції визнав заявлені позовні вимоги з урахуванням власного контррозрахунку 3% річних. В частині адвокатських витрат суд обґрунтовано поклав на відповідача витрати у сумі 9999,77 грн, виходячи з критеріїв розумності та реальності. Крім того, позивачем заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у сумі 7000,00 грн.

30.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пономаренка Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 08.07.2021 у справі №910/1586/21, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пономаренка Є.Ю., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1586/21 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 розгляд справи відкладено на 03.08.2021.

12.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли заперечення апелянта на відзив, в якому останній зазначав, що з огляду на неподання позивачем детального опису робіт (наданих послуг) в порушення вимог ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, вимоги про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розгляду справи в суді апеляційної інстанції, то на думку апелянта такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем також не надано детального опису робіт (наданих послуг), а в тексті відзиву взагалі зазначено, що адвокатським бюро була надана наступна правова допомога: «консультування щодо перспектив пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складання та подача апеляційної скарги», проте взагалі не зрозуміло яку апеляційну скаргу має на увазі позивач.

26.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про виправлення помилки в тексті відзиву на апеляційну скаргу, а саме на арк. 4 правильним вважати текст в редакції: «консультування щодо перспектив пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складання та подача до суду відзиву на апеляційну скаргу».

Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Попікової О.В., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.07.2021 у справі №910/1586/21, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Попікової О.В., визначено колегію суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "ЕНЕРГОАТОМ" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1586/21 до провадження у новому складі суддів: Поляк О.І. (головуючий), Кропивна Л.В., Гаврилюк О.М.

В судому засіданні 03.08.2021 колегія суддів заслухала представників сторін.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) укладено договір поставки № 53-122-01-20-09743, відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю і цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).

Предметом поставки по даному договору є продукція: 39310000-8 столове обладнання, передбачена специфікацією №1 до даного договору (п.1.2. договору).

Відповідно до п.п.2.1., 2.2. договору ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 646 7682, 00, крім того ПДВ - 129 356, 40 грн. Загальна сума договору (вартість продукції) становить 776 138, 40 грн.

Згідно з п.6.1. договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС». Початок перебігу строку оплати починається з дня наступного за днем оформлення ярлика на придатку продукцію.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 31.12.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (п.12.1. договору).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на загальну суму 776 138, 40 грн, що підтверджується видатковою накладною №9 від 27.07.2020, яка підписана уповноваженими представниками та скріплена печатками підприємств.

Враховуючи, що ярлик на придатну продукцію оформлено 03.08.2020, відповідно до п. 6.1. договору відповідач мав би оплатити товар до 17.09.2020 включно.

Судом встановлено факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 776138, 40 грн, що ним визнається та не заперечується, у зв`язку з чим задоволено вимогу про стягнення основної заборгованості у повному обсязі.

В частині заявлених до стягнення 8 356, 78 грн 3% річних та 24 836, 43 грн інфляційних втрат позовні вимоги судом задоволено частково, оскільки встановлено, що в розрахунку 3% річних позивачем не враховано, що 2020 рік має 366 днів, у зв`язку із чим задоволено вказані вимоги частково у сумі 8 338, 48 грн 3% річних та 24 836, 43 грн інфляційних втрат, що відповідає контррозрахунку відповідача, що міститься у відзиві на позов.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції обґрунтованими, з огляду на таке.

Цивільні права і обов`язки виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України, а саме безпосередньо з правочинів, господарських договорів та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, враховуючи, що відповідач у встановлений договором строк свого грошового зобов`язання з оплати прийнятого товару не виконав, позивач звернувся до суду, зокрема, з вимогами про стягнення нарахованих 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Колегією суддів вивчено відзив відповідача на позовну заяву, в якому останній заперечував виключно щодо нарахованих 3% річних в частині використання для розрахунку 365 днів, тоді як 2020 рік містив 366 днів, що було враховано судом першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог. Жодних інших заперечень стосовно заявлених позовних вимог, зокрема щодо невиставлення позивачем вимоги про сплату 3% річних та втрат від інфляції , відзив не містить. Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає безпідставним заперечення відповідача проти вказаних вимог на стадії апеляційної перегляду рішення.

Окремо колегія суддів наголошує на необґрунтованості твердження апелянта про виникнення обов`язку сплати нарахування відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України лише після пред`явлення вимоги, у зв`язку з чим за відсутності такої вимоги безпідставним є звернення до суду з такими вимогами. Так, положеннями чинного законодавства не передбачено обов`язкового досудового звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату 3% річних та втрат від інфляції для подальшої можливості стягнення таких нарахувань в судовому порядку. Сам факт звернення з позовом є такою вимогою і не потребує здійснення будь-яких інших дій від кредитора. Така позиція є сталою та підтверджується численною судовою практикою.

Виходячи з викладеного, аргументи апелянта в цій частині є безпідставними.

Крім того, за наслідками розгляду справи, судом покладено на відповідача 9 999,77 грн витрат на правничу допомогу.

Статтею 344 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаної норми позивачем в позовній заяві зазначено, що він у зв`язку із розглядом справи планує понести витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги №1801/21-2 від 18.01.2021, укладеного з Адвокатським бюро «Чорної Оксани», з додатком №1; рахунок-фактуру №18-1/ГС від 18.01.2021 та платіжне доручення №261 від 22.01.2021 на суму 18 000, 00 грн; ордера серія КС №674432 від 20.01.2021; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС№7965/10.

Так, відповідно до додатку №1 до договору про надання правничої допомоги (п.2), сторони погодили розмір гонорару в розмір 18 000, 00 грн за надання правової інформації, консультацій, складання процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в суді у справі про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки від № 53-122-01-20-09743, який складається з (види правничої допомоги (їх розцінки):

- правовий аналіз наданих клієнтом документів (вивчення документів, консультація) - 3000, 00 грн;

- складання та подача позовної заяви до суду, за необхідності - інших заяв по суті справи (відповідь на відзив) - 7000, 00 грн;

- участь в судових засіданням в суді першої інстанції - 8 000, 00 грн.

Пунктом 4 вищевказаного додатку визначено, що розмір гонорару (винагороди), що визначений п.2 даного додатку, включає в себе участь адвоката не більше ніж у трьох засіданнях.

Вбачається, що відповідно до платіжного доручення від 22.01.2021 №261 позивач сплатив вартість правової допомоги у сумі 18 000, 00 грн.

Отже, позивачем належним чином підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18 000, 00 грн.

За приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду сформулювала висновки щодо застосування норм права при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу, зокрема, наголосила, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти покладення на нього 18000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу з огляду на те, що дана справа по своїй суті не є складною, адже поставка продукції була здійснена в один етап, а з боку відповідача факт поставки не заперечувався. Також, вказана справа не потребує напрацювання правової позиції, адже підстави та обґрунтування позову є простими і зрозумілими.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тоді як платіжне доручення про сплату 18000,00 грн не може підтверджувати факт понесення витрат на професійну правничу допомогу, позаяк вказана оплата здійснена ще до подання позову до суду. Аналогічні доводи наведені ним і в апеляційній скарзі.

Суд виходив з того, що адвокатом підтверджено обсяг наданих адвокатом послуг, а виходячи з критерію реальності і розумності розміру цих витрат, частково обґрунтованими є витрати на правову допомогу в розмірі 10000, 00 грн (правовий аналіз наданих клієнтом документів (вивчення документів, консультація) і складання та подача позовної заяви до суду. В частині витрат на участь в судових засіданням у суді першої інстанції в розмірі 8000,00 грн, суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки ухвалою суду від 08.02.2021 справу було визнано малозначною та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), тобто засідання в даній справі не проводилися та представник позивача не міг в них брати участь, а тому такі витрати неможливо віднести до витрат пов`язаних з розглядом даної справи, у зв`язку з чим їх судом не покладено на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість витрат на правову допомогу в розмірі 10000, 00 грн та покладення їх на відповідача пропорційно розміру позовних вимог, з огляду на таке.

Так, п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вбачається, що в договорі сторонами визначено фіксований розмір гонорару адвоката пов`язаний з наданням позивачу правової допомоги у даній справі, а саме в п. 2 додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги № 1801/21-2 від 18.01.2012 визначено, що вартість правового аналізу наданих клієнтом документів (вивчення документів, консультація) становить 3000,00 грн; вартість складання та подання позовної заяви до суду, за необхідності - інших заяв по суті справи (відповідь на відзив) - 7000, 00 грн.

Верховний Суд у Постанові від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 також наголосив, що надання детального опису робіт запроваджено для «визначення розміру витрат», тоді як в даному випадку сторони узгодили гонорар адвоката у фіксованій сумі.

При цьому, у Постанові від 16.05.2019 у справі №823/2638/18 Верховний Суд зазначив, що необґрунтованою є вимога щодо надання прайс-листа та акта виконаних робіт (послуг) за умови, що надані документи дозволяють установити зміст наданих послуг та їхню вартість.

Таким чином, з огляду на визначення адвокатом та клієнтом в договорі розміру гонорару адвоката у фіксованому розмірі, відсутня необхідність подання детального опису робіт як то у формі окремого розрахунку, так і у формі акту приймання-передачі наданих послуг, оскільки з поданих документів та обставин справи можна встановити дійсний обсяг проведеної адвокатом роботи та її вартості.

Колегія суддів виходить з того, що заперечення апелянта проти покладення на нього витрат позивача на послуги адвоката, за відсутності доказів неспівмірності заявлених витрат складності справи або завищення їх розміру, не може бути підставою для зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Так, твердження апелянта про завищеність та неспівмірність вартості послуг адвоката наданим послугам з огляду на нескладність справи, невеликий обсяг документів, а також відсутність необхідності напрацювання правової позиції, без обґрунтування та доведення дійсної їх вартості з посиланням на докази вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт на ринку, судом до уваги не приймається.

При цьому, апелянт, стверджуючи у відзиві, що обґрунтована вартість послуг адвоката у даній справі становить не більше 2000,00 грн, не вказує яким чином він визначив вказану суму. Доводи апелянта не базуються ані на аналізі середньозважених цін на ринку адвокатських послуг, ані на вартості адвокатських послуг, рекомендованих у відповідному регіоні. Так само, саме твердження про неспівмірність вартості послуг адвоката складності справи та обсягу виконаних робіт, не підтверджено апелянтом відповідним розрахунком з визначенням часу, необхідного для складання таких процесуальних документів, та вартості години роботи адвоката, виходячи з середньозважених цін, або іншими доказами.

За таких обставин, враховуючи, що понесення витрат на послуги адвоката підтверджується поданими доказами, факт надання правової допомоги підтверджується підписаними адвокатом позовною заявою, розрахунком штрафних, інших процесуальних документів у справі, а відповідачем не спростовано розміру, порядку розрахунку або співмірності заявленої суми, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Паблік сектор" про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення, то колегія суддів вважає її такою, що підлягає задоволенню.

Так, на підтвердження витрат позивачем надано додаток № 2 до договору про надання правничої допомоги № 1801/21-2 від 18.01.2012, в п. 1 якого сторони погодили наступні види правничої допомоги: надання правової інформації, консультацій, складання процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції (Північний апеляційний господарський суд) у справі № 910/1586/21 про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки від № 53-122-01-20-09743 від 02.06.2020.

Відповідно до п. 2 вказаного додатку розмір гонорару (винагороди) адвокатського бюро за надання правової допомоги, визначеної п. 1 даного додатку, складає 7000,00 грн, що складається з:

- Консультування щодо перспектив пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складання та подача до суду відзиву на апеляційну скаргу - 4000,00 грн;

- Участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції - 3000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підставі виставленого рахунку-фактури № 18-1/ГС від 18.06.2021 здійснено оплату послуг адвоката згідно договору про надання правничої допомоги у сумі 7000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 325 від 23.06.2021.

Заперечення апелянта щодо вказаних витрат зводяться до того, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), а в тексті відзиву взагалі зазначено, що адвокатським бюро була надана наступна правова допомога: «консультування щодо перспектив пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складання та подача апеляційної скарги», проте взагалі не зрозуміло яку апеляційну скаргу має на увазі позивач.

Як і у випадку з покладенням на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів наголошує, що з огляду на визначення розміру гонорару адвоката у фіксованому розмірі подання детального опису робіт (наданих послуг) як у формі окремого документа, так і у формі акта приймання-передачі виконаних робі, не вимагається, а про прийняття вказаних послуг клієнтом (позивачем) свідчить сам факт оплати останніх.

Щодо помилкового зазначення у тексті відзиву на апеляційну скаргу «подача апеляційної скарги», то вказана помилка була усунута позивачем в клопотанні від 19.07.2021, тож до уваги не приймається.

Водночас, інших заперечень щодо розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність та не співмірність послуг адвоката до справи, апелянтом не наведено.

У рішенні ЄСПЛ "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

З огляду на те, що до переліку виконаних адвокатом робіт, витрати щодо яких заявлені позивачем, були включені виключно ті роботи, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги та які були фактично виконані адвокатом, а розмір заявлених витрат є розумним колегія суддів визнає обґрунтованим вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн.

При цьому, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому Північний апеляційний господарський суд вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, отже, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 у справі №910/1586/21 - залишити без змін.

2. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (02032, місто Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ) в особі відокремленого підрозділу Рівненська атомна електрична станція державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (34400, Рівненська область, місто Вараш, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Паблік сектор» (03037, місто Київ, проспект Лобановського Валерія, будинок 50, ) 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст постанови складено 05.08.2021.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді Л.В. Кропивна

О.М. Гаврилюк