ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1000/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Лічмана Л.В.,

секретар судового засідання Кратковський Р.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Шевченко І.В.,

від відповідача: Березовський Д.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Селянського (фермерського) господарства ,,ЛЮДМИЛА до Визирської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання недійсним та скасування рішення.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.04.2021 р. прийнято позовну заяву Селянського (фермерського) господарства ,,ЛЮДМИЛА до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/1000/21, призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 18.05.2021 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.05.2021 р.: продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 18.07.2021 р.; оголошено перерву у підготовчому засіданні до 01.07.2021 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 13.07.2021 р.

Протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.07.2021 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 03.08.2021 р.

Ухвалами Господарського суду Одеської області за заявами позивача забезпечено проведення судових засідань в режимі відеоконференції з використанням онлайн сервісу відеозв`язку ,,EASYCON.

Згідно із приписами ст.ст.233,240 ГПК України в судовому засіданні 03.08.2021 р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Селянське (фермерське) господарство ,,ЛЮДМИЛА (далі СФГ ,,ЛЮДМИЛА) звернулось в Господарський суд Одеської області з позовною заявою до Визирської сільської ради Одеського району Одеської області (далі Сільрада), в якій просить визнати недійсним та скасувати рішення Сільради № 196/V-VIII ,,Про припинення права постійного користування земельними ділянками та скасування державних актів на право постійного користування землею в частині припинення права постійного користування за державним актом на право постійного користування землею серії ОД-13-27 та в частині скасування державного акту на право постійного користування землею серії ОД-13-27.

В обґрунтування позовних вимог СФГ ,,ЛЮДМИЛА посилається на приписи ст.ст.13,14,41 Конституції України, ст.ст.42,44,55 ГК України, ст.21 ЦК України, ст.ст.22,122,141 ЗК України, ст.ст.2,5,9 Закону України ,,Про селянське (фермерське) господарство, ст.3 Закону України ,,Про фермерське господарство, ст.ст.2,10,25,26 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні, рішення Європейського суду з прав людини у справі ,,East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 р. та у справі ,,Щокін проти України від 14.10.2010 р., постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 р. у справі № 906/392/18, від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18, зміст державного акту на право постійного користування землею від 21.07.1994 р., інформаційної довідки з реєстру речових прав на об`єкт нерухомого майна, довідки Державної податкової інспекції у Комінтернівському районі Одеської області від 15.04.2009 р. № 3978/10/15, свідоцтва про державну реєстрацію СФГ ,,ЛЮДМИЛА, статуту СФГ ,,ЛЮДМИЛА тощо та вказує на прийняття Сільрадою оскаржуваного рішення з порушенням прав позивача та норм законодавства України, які не передбачають припинення права постійного користування землею фермерського господарства у випадку смерті його засновника, котрому видано державний акт для ведення селянського (фермерського) господарства.

Сільрада у відзиві на позовну заяву з посиланням на судову практику Верховного Суду просить відмовити в задоволенні позову, оскільки право постійного користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі відповідного державного акта, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Під час судового розгляду представник відповідача доповнив заперечення проти позову новими доводами, сутність яких зводиться до: обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права (на думку Сільради, позов мав бути заявлений про визнання права постійного користування); непорушення оспорюваним рішенням Сільради прав СФГ ,,ЛЮДМИЛА, адже воно стосується виключно ОСОБА_1 , тобто померлого засновника, або його спадкоємців.

Позивач подав письмові додаткові пояснення, в яких з метою спростування тверджень щодо обрання невірного способу захисту порушеного права послався, зокрема, на текст постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 р. у справі № 906/392/18, в рамках провадження по якій розглянуто та задоволено вимогу про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним її обставинам та нормам українського законодавства, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

21.07.1994 р. головою Комінтернівської районної Ради народних депутатів видано громадянину України ОСОБА_1 державний акт серії ОД-13-27 на право постійного користування землею площею 40,00 га, розташованою на території Любопільської сільської Ради народних депутатів, для ведення селянського (фермерського) господарства.

10.10.1994 р. здійснено державну реєстрацію СФГ ,,ЛЮДМИЛА, основним видом діяльності якого є вирощування зернових та технічних культур, овочівництво, садівництво, вирощування продукції розсадників. Засновниками (учасниками) СФГ ,,ЛЮДМИЛА є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вказані обставини підтверджуються довідкою з ЄДРПОУ серії АБ № 349875 та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно довідки від 03.02.2021 р. № 02-14/244, виданої виконкомом Сільради, в СФГ ,,ЛЮДМИЛА перебуває в користуванні земельна ділянка загальною площею 40,00 га, в т.ч. 40,00 га ріллі, згідно державного акту на право постійного користування землею серії ОД-13-27.

18.02.2021 р. Сільрадою прийнято рішення № 196/V-VIII ,,Про припинення права постійного користування земельними ділянками та скасування державних актів на право постійного користування землею, яким у зв`язку зі смертю користувачів, зокрема:

- припинено право постійного користування земельною ділянкою за державним актом на право постійного користування землею серії ОД-13-27, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 21.07.1994 р., виданим громадянину ОСОБА_1 (нині померлому) на земельну ділянку площею 40,00 га для ведення селянського (фермерського) господарства (кадастровий номер :01:009:0289, площа 39,2365 га, цільове призначення 01.02., для ведення селянського (фермерського) господарства), яка перебуває в комунальній власності;

- скасовано державний акт на право постійного користування землею серії ОД-13-27, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного землею від 21.07.1994 р., виданий громадянину ОСОБА_1 (нині померлому) на земельну ділянку площею 40,00 га для ведення селянського (фермерського) господарства.

Вважаючи, що вказаним рішенням Сільради порушено право на постійне користування земельною ділянкою, СФГ ,,ЛЮДМИЛА звернулось до господарського суду з позовною заявою про визнання його недійсним та скасування.

Згідно ч.1 ст.51 ЗК України (у редакції закону від 13.03.1992 р., на момент створення СФГ ,,ЛЮДМИЛА) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до положень ст.7 ЗК України (у редакції закону від 13.03.1992 р., на момент створення СФГ ,,ЛЮДМИЛА) користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно ч.1 ст.23 ЗК України (у редакції закону від 13.03.1992 р., на момент створення СФГ ,,ЛЮДМИЛА) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання та зі змісту наявного в матеріалах справи державного акту вбачається, що земельна ділянка на праві постійного землекористування надана ОСОБА_1 для ведення СФГ, а не для особистих потреб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України ,,Про селянське (фермерське) господарство (у редакції закону від 23.07.1993 р. № 3312-XII, на момент створення СФГ ,,ЛЮДМИЛА) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

Отже, законодавством, чинним на момент створення СФГ ,,ЛЮДМИЛА, передбачено одержання земельної ділянки як обов`язкової умови для набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Водночас одержання громадянином державного акта, яким посвідчувалося право на земельну ділянку для ведення СФГ, зобов`язувало таку фізичну особу в подальшому подати необхідні документи до відповідної місцевої ради для державної реєстрації СФГ. Тобто закон не передбачав права громадянина використовувати земельну ділянку, надану йому в користування для ведення СФГ, без створення такого СФГ.

19.06.2003 р. прийнято Закон України № 937-IV ,,Про фермерське господарство (далі Закон № 937-IV), яким Закон України ,,Про селянське (фермерське) господарство № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

У ст.1 Закону № 937-IV вказано, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно із ч.1 ст.5, ч.1 ст.7 Закону № 937-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою (ст.8 Закону № 937-IV).

Отже, й на сьогодні можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у ст.42 ГК України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інші види ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні ст.44 ГК України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа суб`єкт господарювання за ст.55 ГК України.

З аналізу приписів ст.ст.1, 5, 7, 8 Закону № 937-IV можна зробити висновок, що після отримання земельної ділянки фермерське господарство має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому надавалася відповідна земельна ділянка для ведення фермерського господарства.

Пунктом 6 розд.X ,,Перехідні положення ЗК України, який діяв з 01.01.2002 р. до 22.09.2005 р., встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002 р., але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.2008 р. переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Проте Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 р. визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положення п.6 розд.X ,,Перехідні положення ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Відтак, громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 р. отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. У відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, особа, якій передано у постійне користування земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, користувач, а як представник фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа, а фермерське господарство як юридична особа.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у ст.141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Зі змісту цієї норми вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство. У земельному законодавстві, діючому як на момент створення СФГ ,,ЛЮДМИЛА, так і на сьогоднішній день, така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою свого засновника як смерть громадянина засновника СФГ відсутня.

Це пояснюється тим, що правове становище СФГ як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в т.ч. його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Таким чином, одержання громадянином-засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення СФГ є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття СФГ правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення СФГ і подальшої державної реєстрації СФГ як юридичної особи, виступає припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина-засновника СФГ відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 р. у справі № 922/989/18. Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, господарський суд, встановивши порушення під час постановлення Сільрадою рішення вимог законодавства України, визнає недійсним рішення відповідача № 196/V-VIII ,,Про припинення права постійного користування земельними ділянками та скасування державних актів на право постійного користування землею в частині припинення права постійного користування за державним актом на право постійного користування землею серії ОД-13-27 та в частині скасування державного акту на право постійного користування землею серії ОД-13-27, задовольняючи позов у цій частині.

Суд відмовляє СФГ ,,ЛЮДМИЛА у позові в частині скасування рішення Сільради, оскільки такий спосіб захисту порушеного права по відношенню до оспорюваного акту індивідуальної дії Сільради не застосовується з огляду на момент, з якого Рішення втрачає чинність, яким є момент його постановлення.

Не приймаються до уваги посилання відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, на те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи на підставі державного акта, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало відповідне право, адже така позиція прямо суперечить наведеному вище.

Щодо тверджень відповідача про обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права (на думку Сільради, позов мав бути заявлений про визнання права постійного користування), то господарський суд з цього приводу зазначає, що ЦК України (п.10 ч.2 ст.16) прямо передбачає право на позов про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. Крім того, тотожний спосіб захисту порушеного права застосовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.11.2019 р. у справі № 906/392/18.

Стосовно доводів про непорушення оспорюваним рішенням Сільради прав СФГ ,,ЛЮДМИЛА потрібно зауважити, що рішення, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою, не порушує ні права померлого ОСОБА_1 , ні його спадкоємців, а порушує виключно земельні права СФГ ,,ЛЮДМИЛА, адже з мотивів, названих у мотивувальній частині цього рішення, саме юридична особа набула право постійного користування, яке незаконно вирішив припинити відповідач.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки часткова відмова у задоволенні позову зумовлена лише обранням позивачем двох різних спосіб захисту в межах однієї позовної вимоги, судовий збір, сплачений за подачу позову, покладається на Сільраду у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.129,232,233,238,240,241 ГПК України, вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення Визирської сільської ради Одеського району Одеської області № 196/V-VIII ,,Про припинення права постійного користування земельними ділянками та скасування державних актів на право постійного користування землею в частині припинення права постійного користування за державним актом на право постійного користування землею серії ОД-13-27 та в частині скасування державного акту на право постійного користування землею серії ОД-13-27.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Визирської сільської ради Одеського району Одеської області (67543, Одеська обл., Лиманський р-н, с. Визирка, вул. Олексія Ставніцера, буд. 56, код 04378669) на користь Селянського (фермерського) господарства ,,ЛЮДМИЛА (67586, Одеська обл., Комінтернівський р-н(п), с. Любопіль, вул. Шкільна, буд. 116, код 22507372) 2270/дві тисячі двісті сімдесят/грн 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного його тексту і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06 серпня 2021 р.

Суддя Л.В. Лічман