ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2249/21

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Прохорова С.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса - АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "АРІАН" (, адреса - 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Поліграфічна, 12)
про стягнення 35 843,05 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 , в порядку ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, звернулася до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "Завод технічних масел "АРІАН" 19 800, грн заборгованості за договором зберігання №02 від 04.03.2020, 15 022,69 грн пені, 771,29 грн інфляційних втрат та 249,07 грн 3% річних.
Судові витрати в сумі 2 270,00 грн. сплаченого судового збору просить також стягнути з відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021, для розгляду справи було визначено суддю Прохорова С.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.06.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

05.07.2021 відповідачем надано відзв на позовну заяву (вх. №15610) в якому він зазначає, що договір відповідального зберігання №02 від 04.03.2020 року був укладений між позивачем та відповідачем в зв`язку з відмовою Міністерства оборони України прийняти товар: оливу моторну універсальну АРІАН ДИЗЕЛЬ ПРЕМІУМ SAE 15W-40, АРІ CI-4/SL в кількості 40 тон на загальну суму 1 495 200 грн. від ТОВ «ЗТМ «Аріан» (постачальника) на виконання умов договору № 286/1 /19/39 від 21.11.2019 року.
В зв`язку з відмовою прийняти вищезазначений товар, ТОВ ЗТМ «Аріан» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про зобов`язання Міністерство оборони України прийняти вищезазначений товар.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 09 грудня 2020 року позовні вимоги TOB ЗТМ «Аріан» до Міністерства Оборони України про зобов`язання прийняти товар задоволено повністю.
Постановою Північного Апеляційного господарського суду від 18 березня 2021 року, апеляційну скаргу Міністерства Оборони України задоволено, скасовано рішення Господарського суду м. Києва від 09 грудня 2020 року та прийняте нове рішення, яким в задоволені позову ТОВ ЗТМ «Аріан» до Міністерства Оборони України відмовлено повністю.
Ухвалою Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16 червня 2021 року у справі №910/15328/20 відкрито касаційне провадження та призначено розгляд касаційної скарги на 06 липня 2021 року.
Отже в разі задоволення касаційної скарги ТОВ ЗТМ «Аріан» можуть відпасти підстави для задоволення позову військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення заборгованості за договором відповідального зберігання №02 від 04.03.2020 року.
Також, зазначає, що після винесення постанови Касаційного господарського суду відповідач надасть додаткові пояснення.
Постановою Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 06.07.2021 у справі №910/15328/20 Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2021 у справі № 910/15328/20 залишено без змін.

Додаткових пояснень відповідачем до суду надано не було.

Правом на подання відповіді на відзив, позивач, не скористався.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Ухвалою суду від 10.06.2021 було роз`яснено сторонам, що процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У встановлені судом строки додаткових письмових доказів, клопотань, заяв та пояснень від сторін до суду не надійшло.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висловленій у рішенні "Каракуця проти України", заявник повинен виявляти належну зацікавленість у розгляді справи.
Згідно з частиною третьою статті 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "АРІАН" (далі - Замовник) та військовою частиною НОМЕР_1 (Виконавець) укладено договір про надання послуг з відповідального зберігання нафтопродуктів (далі - Договір) від 04.03.2020 № 02, за яким Замовник доручав, а Виконавець брав на себе зобов`язання щодо надання послуг з відповідального зберігання нафтопродуктів (оливи моторної універсальної "АРІАН ДИЗЕЛЬ ПРЕМІУМ" SAE 15W-40, АРІ CI-4/SL (61-000-7024), доставленого у військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно до додаткової угоди № 1/4 від 23.03.2021 року, ціна за зберігання нафтопродуктів за 1 тонну на місяць за вказаним Договором була збільшена до 187,50 грн. за тонну в місяць.
Відповідно до п. 4.2. Договору, оплата вартості наданих послуг здійснюється на підставі документів, що підтверджують приймання нафтопродуктів складом пального Виконавця від Замовника і оформлені у відповідності з нормативними документами, що діють у Міністерстві оборони України.
Оплата наданих послуг протягом першого місяця зберігання здійснюється Замовником після закінчення календарного місяця, протягом перших 5 банківських днів наступного місяця, на підставі рахунку Виконавця.
Оплата послуг за другий та за кожний наступний місяць здійснюється Замовником після закінчення календарного місяця, протягом перших 5 банківських днів наступного місяця, на підставі рахунку Виконавця. За місяць зберігання нафтопродуктів прийнято 30 діб.
Приймання нафтопродуктів складом пального Виконавця підтверджується Актом № 215 від 09.12.2019, актом приймання на відповідальне зберігання від 16.01.2020, видатковою накладною № A-00001069 від 09.12.2019, відповідно до яких до моменту укладення Договору Позивач прийняв у Відповідача на відповідальне зберігання нафтопродукти, а саме олива моторна, доставлена у військову частину НОМЕР_1 згідно договору між Міністерством оборони України та товариством з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "Аріан" № 286/1/19/39, не прийнятого у зв`язку з не відповідністю заявленим вимогам.

Відповідно до виписок з рахунку військової частини НОМЕР_1 від 14.09.2020 року, від 24.11.2020 року, від 31.07.2020 року, від 20.08.2020 року Відповідач сплатив за послуги зберігання за вказаним Договором 12150,00 гривень, тобто на даний час заборгованість Відповідача за Договором складає 31950,00 - 12150,00 = 19800,00 гривень.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.
За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.
Відповідачем не оспорено вказану заборгованість, доказів її погашення не надано.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 19 800,00 грн заборгованості за надані позивачем послуги зберігання - обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за наявності встановленого факту несвоєчасної сплати відповідачем за отримані послуги, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, за допомогою програми Калькулятор Ліга, суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам діючого законодавства.

Перевіряючи розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем суд зазначає, що їх розмір становить 954,61 грн, тоді як позивач просить стягнути з відповідача 771,29 грн. Водночас, виходячи з того, що згідно положень ч. 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд розглядає вимоги виключно в межах заявлених позивачем в позовній заяві сум інфляційних втрат, нарахованих від простроченої суми в розмірі 771,29 грн.
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Перевіряючи розрахунок 3 % річних, наданий позивачем суд зазначає, що їх розмір становить 246,66 грн, суд зазначає, що початком нарахування річних та інфляційних є 6 число місяця, а не 5-те, як помилково взято позивачем, оскільки, прострочення зобов`язання по оплаті послуг починається саме з наступного дня після 5-го числа місяця, яке є останнім для виконання відповідачем обов`язку.
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 246,66 грн, в решті позову в цій частині слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 15022,69 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов`язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п.6.3. розділу 6 Договору, у випадку прострочення платежу за договором Замовник сплачує пеню за простроченими платежами у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки Національного банку України, що діє за період, за який нараховується пеня.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем пені та встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування її нарахування по деяким платежам, а саме не враховано, що положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
Крім того, позивач нарахував пеню в розмірі 0,5 % від суму простроченого платежу, не прийнявши до уваги, що самими сторонами було обмежено таке нарахування подвійною ставкою Національного банку України.
Також, суд зазначає, що початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд перевіривши арифметичний розрахунок пені за допомогою програми Калькулятор Ліга, встановив, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 942,82 грн, а тому суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
В задоволенні решти позову в частині стягнення пені слід відмовити у зв`язку з невірним розрахунком.

Також суд має вирішити питання розподілу та стягнення судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача пропорційно задоволеним вимогам від суми судового збору, яка підлягала сплаті (2270 грн) в розмірі 1378,14 грн.
Інших судових витрат позивачем заявлено не було.
Також, суд звертає увагу, що позивачем, при зверненні до суду, було сплачено судовий збір в більшому розмірі, однак, у зв`язку з відсутністю клопотання про повернення зайвосплаченого збору, на теперешній час, у суду відсутні підстави для вирішення цього питання.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, 130, ст. ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "АРІАН" (, адреса - 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Поліграфічна, 12) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса - АДРЕСА_1 ) - 19 800, грн заборгованості за договором зберігання №02 від 04.03.2020, 942,82 грн пені, 771,29 грн інфляційних втрат, 246,66 грн 3% річних та 1378,14 грн судового збору.
В решті позову відмовити.
Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

позивач - Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса - АДРЕСА_1 ).
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод технічних масел "АРІАН" (, адреса - 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Поліграфічна, 12)
Повне рішення складено "02" серпня 2021 р.

Суддя С.А. Прохоров