ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Справа № 903/147/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Петухов М.Г.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича

на рішення Господарського суду Волинської області від 20.04.2021р.

ухвалене у м.Луцьку, повний текст складено 22.04.2021р.

у справі № 903/147/21 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту картоплярства національної академії аграрних наук України"

про стягнення 30000,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Волинської області від 20.04.2021 р. у справі № 903/147/21 відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича до Державного підприємства "Дослідне господарство "Перше травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" про стягнення 30000,00 грн..

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач фізична особа-підприємець Масалов Сергій Миколайович звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 20.04.2021р. у справі № 903/147/21 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.

Позивач вважає, що рішення господарського суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, не відповідає фактичним обставинам справи та наданим суду документам.

Зазначає, що судом взято до уваги, що позивачем та відповідачем укладена додаткова угода №1 до договору оренди майна № 1 від 01.04.2020 р., відповідно до якої сторони вирішили припинити з 31.05.2020 р. дію договору оренди майна № 2 від 01.10.2019 р. за взаємною згодою. Сторони підтверджують, що на момент припинення дії договору між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в т.ч. щодо повернення орендованого майна. Скаржник звертає увагу, що в даній додатковій угоді не згадується про договір оренди майна № 2 від 01.10.2019 р., і такі документи суду не були надані взагалі.

Вважає, що суд невірно оцінив надані позивачем суду докази та хибно вказав, що додаткова угода № 1 від 01.02.2021 р. до договору оренди майна № 1 від 01.04.2020 р., підписана сторонами, припиняє дію основного договору щодо сплати орендних платежів, оскільки в даній угоді взагалі не йдеться про оплату за оренду майна.

Вважає безпідставними висновки суду, що додатковою угодою сторони підтвердили відсутність будь-яких зобов`язань сторін, зокрема, щодо сплати орендних платежів, та, як наслідок, що позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги, а відповідач довів відсутність зобов`язання щодо сплати орендних платежів. Доводить, що суд дійшов хибного висновку, припустивши, що орендодавець, вказавши в додатковій угоді про відсутність будь-яких претензій щодо використання майна, повернення майна, тобто виконання самого договору щодо оренди майна, не має також і претензій щодо оплати за оренду автомобіля ГАЗ-САЗ модель 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки у договорі взагалі про це не йдеться.

Таким чином вважає, що суд першої інстанції, постановляючи рішення від 20.04.2021 р. у справі № 903/147/21, обґрунтував свої висновки не на фактичних обставинах та матеріалах справи, а на припущеннях та клопотаннях відповідача, чим порушив норми процесуального права.

Просить врахувати наведене, скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 20 квітня 2021 року у справі № 903/147/21 та прийняти нове рішення, яким позов Фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича до Державного підприємства Дослідне господарство «Перше травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України про стягнення 30000 грн. задовольнити повністю.

Державне підприємстоа Дослідне господарство «Перше травня» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України надало суду відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач зазначає, що вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Зазначає, що 01.04.2020 р. Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" та Фізичною особою-підприємцем Масаловим Сергієм Миколайовичем укладений договір оренди майна № 1, згідно якого, орендодавець передає орендарю в користування майно та оплачує його використання: вантажний самоскид марки ГАЗ- САЗ модель 3507, і на виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування вантажний самоскид марки ГАЗ-САЗ модель 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, колір синій, що підтверджується актом прийому-передачі майна від 01.04.2020 р.

Продовжує, що додатковою угодою №1 від 01.02.2021 р. сторони внесли зміни в п. 3.1 договору, виклавши його у такій редакції «Сума плати за користування майном визначається за взаємною згодою сторін до даного договору, на підставі погоджених та підписаних сторонами актів виконаних робіт та становить не більше 15000,00 грн. місяць». Дані зміни застосовуються до правовідносин сторін, що виникли в період з 01.04.2020 р. по 31.05.2020 р.

Звертає увагу суду, що згідно п.п. 2-4 додаткової угоди сторони вирішили припинити дію договору оренди майна №1 від 01.04.2020 р. за взаємною згодою з 31.05.2020 р. При цьому сторони підтвердили, що на момент припинення дії договору між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в т.ч. щодо повернення орендованого майна. У зв`язку із припиненням дії договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони договору.

Підсумовує, що додатковою угодою сторони підтвердили відсутність будь-яких зобов`язань сторін, зокрема щодо сплати орендних платежів. Додаткова угода підписана сторонами 01.02.2021 р. про припинення дії договору з 31.05.2020 р., її укладення сторонами не заперечено. Сторонами погоджено 01.02.2021 р. відсутність будь-яких зобов`язань, тоді як позов поданий 03.03.2021 р.

Стверджує, що 01.02.2021 р. сторони, підписавши додаткову угоду №1 до договору оренди майна №1 від 01.04.2020 р., підтвердили відсутність будь-яких зобов`язань сторін, зокрема щодо сплати орендних платежів. Позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги, тоді як відповідач довів відсутність зобов`язання щодо сплати орендних платежів, а тому суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і сторони клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не подавали, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України. Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

01.04.2019 р. фізичною особою-підприємцем Масаловим Сергієм Миколайовичем/орендодавець та Державним підприємством "Дослідне господарство "Перше травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту картоплярства національної академії аграрних наук України"/орендар укладено договір оренди майна №1 /а.с.3 у т.1/, за умовами якого орендодавець передає орендарю в користування майно: вантажний самоскид марки ГАЗ-САЗ модель 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, колір синій.

Відповідно до п. 2.1.1 договору орендодавець зобов`язується в триденний термін після підписання цього договору оренди передати в користування орендаря зазначене в п. 1.1 майно в належному технічному стані, який забезпечує його нормальну експлуатацію. Передача майна здійснюється за актом прийому-передачі, який підписується орендарем та орендодавцем (додаток №1 до договору).

Пунктом 2.3.3 договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний своєчасно і повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 2.3.4 договору після закінчення строку дії даного договору або після дострокового його розірвання не пізніше трьох днів орендар зобов`язаний повернути майно (вантажний самоскид) в технічно-справному стані за актом прийому-передачі, який підписується сторонами даного договору.

Згідно з п.п.3.1, 3.3 договору сума плати за користування майном становить 15000,00 грн. в місяць, загальна вартість оренди визначається актом виконаних робіт, який є невід`ємною частиною договору. Розрахунки проводяться на підставі підписаних сторонами актів виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до п.п. 5.1-5.3 договору цей договір вступає в дію з моменту підписання. Строк (термін) користування встановлюється сторонами окремо щодо кожного предмету та вказується у актах приймання-передачі майна в користування. Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за 5 (п`ять) днів до закінчення строку його дії не заявить про небажання продовжити дію договору.

Договір оренди майна №1 від 01.04.2020 р. підписаний сторонами і скріплений їх печатками.

Фізична особа-підприємець Масалов Сергій Миколайович на виконання умов договору надав Державному підприємству "Дослідне господарство "Перше травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук України в тимчасове платне користування вантажний самоскид марки ГАЗ-САЗ модель 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, колір синій, що підтверджується актом прийому-передачі майна від 01.04.2020 р. /а.с.4 у т.1/.

З Акту надання послуг № 15 від 29.05.2020 р. вбачається, що орендна плата за використання вантажного самоскида за 2 місяці складає 30000 грн. /а.с.5 у т.1/.

01.02.2021 р. позивач направив відповідачу претензію про повернення боргу до 10.02.2021 р. і водночас повідомлення про розірвання договору №1 від 01.04.2020 р. та повернення орендованої техніки у зв`язку з порушенням п.п. 3.1, 3.2, 3.3 Договору /а.с.7 у т.1/.

Як вбачається з матеріалів справи, додатковою угодою №1 від 01.02.2021 р. сторони внесли зміни в п. 3.1 договору оренди майна №1, виклавши його у такій редакції "Сума плати за користування майном визначається за взаємною згодою сторін до даного договору, на підставі погоджених та підписаних сторонами актів виконаних робіт та становить не більше 15000,00 грн. місяць" /а.с.32 у т.1/.

Згідно з п. 2 додаткової угоди сторони вирішили припинити дію договору оренди майна №1 від 01.04.2020 р. за взаємною згодою з 31.05.2020 р.

У п.п.3-4 додаткової угоди визначено також, що сторони підтверджують, що на момент припинення дії договору між ними немає неврегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в т.ч. щодо повернення орендованого майна. У зв`язку із припиненням дії договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони договору

Відповідно до акту приймання-передачі майна від 01.02.2021 р. підприємець Масалов Сергій Миколайович/орендодавець прийняв, а Державне підприємство "Дослідне господарство "Перше травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії наук України/орендар повернув вантажний самоскид марки ГАЗ-САЗ модель 3507, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, колір синій /а.с.32 на звороті у т.1/.

Додаткова угода про припинення дії договору з 31.05.2020 р. підписана сторонами 01.02.2021 р.

Підприємець Масалов С.М. звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з ДП "Дослідне господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту картоплярства Національної академії аграрних наук України" 30000,00 грн. заборгованості. На заявленої заборгованості у сумі 30000 грн. фізична особа-підприємець Масалов Сергій Миколайович посилається на акт наданих послуг № 15 від 29.05.2020 р. /а. с. 5 у т.1/.

Господарський суд Волинської області відповідно до оскаржуваного рішення відмовив у задоволенні позову і колегія суддів погоджується з таким рішення суду першої інстанції, враховуючи наступне.

На умовах договору оренди майна від 01.04.2020 р. № 1 та додаткової угоди №1 від 01.02.2021 р. до нього між сторонами виникли правовідносини з оренди майна, які регулюються нормами глави 58 ЦК України, 5 параграфом глави 30 ГК України.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Нормами ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, ст..ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами. Норми ст..653 ЦК України, які кореспондуються із ч.7 ст.179 ГК України, визначають, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.

Норми ст..599 ЦК України та ст..202 ГК України встановлюють, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, тобто - вчинений правочин вважається правомірним, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, - підлягають виконанню.

Відповідні правові позиції та висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 р. у справі № 2-1383/2010, об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.03.2021 р. у справі № 904/2073/19 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.03.2021 р. у справі № 913/479/18 та від 31.03.2021 р. у справі № 922/3272/18, і відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, додатковою угодою №1 від 01.02.2021 р. сторони внесли зміни до договору оренди майна від 01.04.2019 р. № 1, що відповідає вищенаведеним нормам чинного законодавства та узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Ця додаткова угода в судовому порядку не визнана недійсною, є чинною. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

За умовами додаткової угоди 01.02.2021 р. сторони підтвердили відсутність будь-яких зобов`язань сторін, зокрема щодо сплати орендних платежів, тоді як тоді як акт наданих послуг № 15 від 29.05.2020 р., на який позивач посилається як на доказ боргу, був складений до зазначеної додаткової угоди.

З урахуванням таких обставин позивачем/скаржником не доведено належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України, наявність у відповідача заборгованості по сплаті 30000,00 грн. орендної плати за договором оренди майна № 2 від 01.10.2019 р. Тому вимога позивача про стягнення боргу у сумі 30000,00 грн. є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

В апеляційній скарзі скаржник доводить, що у рішенні суду першої інстанції безпідставно вказано, що згідно додаткової угоди № 1 сторони вирішили припинити дію договору оренди майна №2 від 01.10.2019 р., хоча фактично в даній додатковій угоді не згадується про договір оренди майна № 2 від 01.10.2019 р. і такі документи суду не були надані взагалі. Колегія суддів зазначає, що у даному випадку суд першої інстанції у рішенні навів стислий виклад заперечень відповідача, а не встановлені ним обставини справи, оскільки наведеного змісту текст розміщений у описовій, а не у мотивувальній частині рішення, і не є висновком суду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області від 20.04.2021 р. у справі № 903/147/21 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для його зміни чи скасування за ст.277 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно з ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Масалова Сергія Миколайовича залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Волинської області від 20.04.2021р. у справі № 903/147/21 - без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскаржується у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 903/147/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений 04 серпня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.