ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" липня 2021 р. м. Вінниця Cправа № 902/186/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Сичук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства "Валентина", вул. Героїв України, буд. 15, м. Бершадь, Вінницька область, 24400, код - 30072467

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД", вул. Метрологічна, буд. 42, прим. 42/1, м. Київ, 03143, код - 35917124

про стягнення 1 797 479,41 грн

за участю представників:

позивача: Рижавський Сергій Сергійович, ордер серія АВ № 1013801 від 11.05.2021 року

відповідача: Парчевський Владислав Юрійович, ордер серія ВВ № 1010739 від 17.03.2021 року

В С Т А Н О В И В :

01.03.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (б/н від 01.03.2021 року) Приватного підприємства "Валентина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" про стягнення 1 797 479,41 грн заборгованості з яких 637 284,29 грн інфляційних втрат, 928 156,10 грн пені, 232 039,02 грн 3% річних за договором поставки № АІ-00128 від 21.01.2020 року.

Ухвалою суду від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі № 902/186/21 за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 25.03.2021 року.

22.03.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява (б/н від 17.03.2021 року) (вх. канц. № 01-34/2644/21 від 22.03.2021 року) про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 24.03.2021 року задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" про проведення судового засідання 25.03.2021 року в режимі відеоконференції у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

24.03.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява б/н від 24.03.2021 року про збільшення розміру позовних вимог. В якості додатків до заяви додано нову редакцію позовної заяви, в якій останній просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 16 033 684,40 грн заборгованості, з яких 637 284,29 грн інфляційних втрат, 928 156,10 грн пені, 232 039,02 грн 3% річних та 14 236 204,99 грн збитків за Договором поставки № АІ-00128 від 21.01.2020 року.

При цьому, в якості додатків останнім додано заяву про відстрочку сплати судового збору (б/н від 24.03.2021 року), в якій останній просить суд, в зв`язку з погіршенням майнового стану відстрочити сплату судового збору в сумі 231 543,08 грн за збільшення розміру позовних вимог, терміном на 60 календарних днів, але не довше ніж до ухвалення судового рішення по справі.

25.03.2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява № 19/03/21-1 від 19.03.2021 року, в якій останній спросить суд залишити позовну заяву без розгляду.

За результатами проведеного 25.03.2021 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання до 07.04.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Відповідно до ухвали суду від 26.03.2021 повідомлено учасників справи про дату, час та місце наступного підготовчого судового засідання.

Крім того, вказаною ухвалою суду постановлено провести судове засідання, призначене на 07.04.2021 в режимі відеоконференції та доручено Господарському суду Київської області, забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД".

Ухвалою суду від 26.03.2021 заяву Приватного підприємства "Валентина" про збільшення розміру позовних вимог (б/н від 24.03.2021 року) залишено без руху. Відмовлено у задоволені заяви Приватного підприємства "Валентина" про відстрочення сплати судового збору (б/н від 24.03.2021 року).

Вказаною ухвалою суду встановлено Приватному підприємству "Валентина" строк для усунення недоліків - протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху та спосіб усунення недоліків - шляхом надання суду належних доказів, що підтверджують сплату судового збору в розмірі 213 543,08 грн.

01.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву разом з доданими документами в якому відповідач просить суд відмовити у позові.

06.04.2021 до суду надійшли заперечення відповідача проти заяви представника позивача ПП "Валентина" про збільшення позовних вимог від 24.03.2021. Згідно змісту поданих заперечень відповідач просить суд відмовити у прийнятті заяви представника позивача адвоката Олійника Р.О. про збільшення позовних вимог від 24.03.2021.

07.04.2021 на виконання вимог ухвали суду від 26.03.2021 від представника позивача адвоката Олійника Р.О. до суду надійшло платіжне доручення про сплату 213 542,08 грн судового збору.

За наслідками судового засідання, яке відбулося 07.04.2021 судом оголошено перерву в судовому засіданні до 13.04.2021 о 12:00 год. Крім того, постановлено провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД".

13.04.2021 до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення підготовчого судового засідання на іншу дату.

В судовому засіданні 13.04.2021 року судом постановлено ухвали про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів з власної ініціативи суду та відкладення підготовчого засідання у справі № 902/186/21 до 12.05.2021 року об 11:30 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

При цьому, з метою оперативності судового провадження, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 12.05.2021 року об 11:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД".

Ухвалою суду від 13.04.2021 року відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" №19/03/21/1-1 від 19.03.2021 року (вх. №01-34/2796/21 від 25.03.2021 року) про залишення позову без розгляду. Прийнято до розгляду у справі № 902/186/21 заяву Приватного підприємства "Валентина" про збільшення позовних вимог від 24.03.2021 року (вх. №01-34/2772/21).

Також, даною ухвалою, роз`єднано в окреме самостійне позовне провадження матеріали справи № 902/186/21 в частині заявлених позовних вимог Приватного підприємства "Валентина" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" 14 236 204,99 грн збитків (заява про збільшення позовних вимог з додатками (а.с. 68-123) та передано матеріали роз`єднаної справи до канцелярії Господарського суду Вінницької області з метою їх реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Ухвалою суду від 16.04.2021 року повідомлено представників сторін про дату наступного судового засідання.

В судовому засіданні 12.05.2021 року постановлено протокольну ухвалу про продовження судового засідання передбаченого ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів.

За результатами проведеного судового засідання 12.05.2021 року судом оголошено перерву до 02.06.2021 року.

При цьому, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 02.06.2021 року об 12:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД".

24.05.2021 року на адресу суду на виконання вимог ухвали суду від представника відповідача надійшла заява (№ 19/05/21/2 від 19.05.2021 року.

28.05.2021 року до суду представником позивача подано клопотання (б/н від 28.05.2021 року) (в.канц. № 01-34/4876/21), в якому останній просить суд призначити у справі № 902/186/21 товарознавчу експертизу.

За результатами проведеного 02.06.2021 року судового засідання суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/186/21 для судового розгляду по суті на 14.07.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

При цьому, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 14.07.2021 року об 12:00 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД".

В судовому засіданні 14.07.2021 року оголошено перерву до 21.08.2021 року, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу.

21.07.2021 року до суду від представника позивача надійшов супровідний лист (б/н від 21.07.2021 року) (вх.канц. № 01-34/6566/21 від 21.07.2021 року). Додатком до листа додано ряд додаткових документів.

В судове засідання 21.07.2021 року з`явилися представники позивача та відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач в якості підстави позовних вимог вказує на укладення між Приватним підприємством "Валентина" (Покупець) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" (Постачальник) укладено договір поставки № АІ-00128 від 21.01.2020 року.

У зв`язку з з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" договору поставки № АІ-00128 від 21.01.2020 року, в частині поставки товару Приватне підприємство "Валентина" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" 637 284,29 грн інфляційних втрат, 928 156,10 грн пені, 232 039,02 грн 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, зазначаючи про наступне.

На виконання умов укладеного договору між сторонами було підписано ряд Специфікацій.

На підставі рахунків № АІ-00004886 від 12.06.2020 року та № АІ-00005061 від 22.06.2020 року позивачем здійснено оплату згідно платіжних доручень № 12047 від 16.06.2020 року на суму 10 350 000,00 грн та № 12149 від 23.06.2020 року на суму 3 450 000,00 грн.

Згідно умов договору Позивач отримав частину товару у кількості 110,75 т на суму 764 175,00 грн.

Залишок непоставленого товару становить 1889,25 т на суму 13 035 825,00 грн.

Разом з тим, відповідно п. 5.8 Договору Постачальник у разі неможливості, з об`єктивних причин, поставити (відвантажити) товар у строки, передбачені п. 5.2 Договору, повинен повідомити Покупця за допомогою факсу та (або) електронної пошти. Після цього сторони мають письмово узгодити новий строк поставки товару. У випадку недосягнення згоди Постачальник зобов`язується, протягом 2 (двох) банківських днів, повернути Покупцю сплачені за товар, кошти.

10.07.2020 року, керуючись п. 5.8 Договору, відповідач за допомогою факсу, вказаного в п. 16.1 Договору, повідомив позивача про неможливість, з об`єктивних причин, поставити у строки, передбачені п. 5.2 Договору, залишок товару, та запропонував письмово узгодити новий строк поставки Товару або погодити повернення позивачу у повному обсязі сплаченої суми попередньої оплати у встановлений п. 5.8 Договору строк на банківські реквізити вказані у п. 16.1 Договору.

Після направлення повідомлення від 10.07.2020 року № 10/07/20-1, позивач і відповідач, керуючись умовами договору, розпочали переговори по узгодженню нового строку поставки товару, які тривали до 19.01.2021 року.

За твердженнями відповідача, дані обставини беззаперечно свідчать про обізнаність позивача щодо неможливості поставки залишку товару у встановлений договором строк.

19.01.2021 року у зв`язку із неузгодженням нового строку поставки товару відповідач направлено на адресу позивача лист № 19/01/21-1, в якому останній повідомив про неможливість поставки товару та повернення попередньої оплати протягом строку, встановленого договором.

22.01.2021 року відповідачем перераховано на поточний рахунок позивача попередню оплату (за вирахуванням вартості поставленого товару) в сумі 13 036 295,00 грн.

При цьому, як зазначає відповідач позивач звернувся з претензією про поставку залишку товару лише тільки після недосягнення сторонами згоди щодо нового строку поставки та отримання на власний рахунок суми попередньої оплати. На підтвердження даного факту свідчить те, що в претензії зазначена сума заборгованості у розмірі 13 036 295,00 грн., що не відповідає дійсності, оскільки Відповідач помилково повернув передплату у більшому розмірі - 13 036 295,00 грн., ніж повинен був - 13 035 825,00 грн.

Отже, позивач, отримавши у відповідності до умов договору суму попередньої оплати, вирішив діяти недобросовісно, приховавши факт повідомлення відповідачем про неможливість поставки залишку товару, всупереч умовам договору намагається безпідставно покласти відповідальність на відповідача у вигляді стягнення неіснуючих збитків.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 21.01.2020 року між Приватним підприємством "Валентина" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" (Постачальник) укладено Договір поставки № АІ-00128 (а.с. 26-32, т. 1)

Згідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки Покупцеві мінеральні добрива (товар), а Покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, одиниця виміру, їх часткове співвідношення (асортимент) за видами, сортами, марками, визначаються за згодою сторін у Специфікації, що додається до договору та є його невід`ємною частиною. (п. 1.2. Договору)

Відповідно до п. 2.1. Договору Постачальник поставляє товар Покупцю за цінами, визначеними у Специфікації до договору.

Загальна сума цього договору обчислюється як вартість усього товару, поставленого Постачальником Покупцю, згідно із Специфікаціями до договору, протягом строку дії договору. (п. 2.4. Договору)

Якість товару, що поставляється, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до його якості (п. 3.1 Договору).

Підтвердженням якості товару є сертифікат (паспорт) якості заводу-виробника. (п. 3.4 Договору).

Сторони домовились, що поставка товару може здійснюватись на умовах EXW, FCA, CPT, відповідно до Інкотермс 2010. Конкретні умови поставки сторони щоразу визначатимуть у специфікації до договору на відповідну партію товару. (п. 5.1 Договору)

Товар, що є предметом поставки за цим договором, поставляється протягом 30 календарних днів з моменту повної попередньої оплати Покупцем його вартості, якщо інші строки поставки не передбачені специфікацією до договору (п. 5.2 Договору).

Право власності у Покупця виникає з моменту передання товару (п.п. 5.3.6 Договору).

Згідно п.п. 5.5.1 пункт поставки та місце призначення товару сторони, щоразу узгоджують у Специфікації до договору, якщо інше не передбачено договором.

Постачальник зобов`язаний надати Покупцю: видаткову накладну, сертифікат (паспорт) якості завод-виробника (на вимогу Покупця), податкову накладну, складену в електронній формі та зареєстровану в єдиному реєстрі податкових накладних (п. 5.6 Договору).

Уразі, якщо після отримання від Покупця попередньої оплати за товар Постачальник в силу обставин, що не залежить від нього, не має можливості виконати свої зобов`язання з постачання товару Покупцеві у строки передбачені п. 5.2 Договору, повинен повідомити Покупця за допомогою факсу та (або) електронної пошти. Після цього сторони мають письмово узгодити новий строк поставки товару. У випадку недосягнення згоди Постачальник зобов`язується протягом 2-х банківських днів, повернути Покупцю сплачені за товар кошти. Повернення Постачальником попередньої оплати Покупцеві не є порушенням зобов`язань Постачальника за умовами даного договору (п. 5.8 Договору).

Товар вважається прийнятим за кількістю місць згідно з кількістю місць, зазначених у транспортних та супровідних документах; за кількістю виробів - згідно зі специфікацією; за якістю - згідно зі сертифікатом (паспортом) якості заводу-виробника (п. 6.1 Договору)

За змістом п. 7.2. Договору Покупець зобов`язаний повністю оплатити Товар до його передання Постачальником (попередня оплата), якщо інші умови оплати не передбачені специфікацією до Договору. Після надходження попередньої оплати на Поточний рахунок Постачальника відмова Покупця від приймання поставленого Постачальником товару не приймається.

Відповідно до п. 7.3 Договору, Покупець повинен здійснити оплату товару протягом 3 (трьох) днів з моменту підписання Специфікації, якщо інші строки оплати не передбачені Специфікацією до договору та (або) рахунком-фактурою Постачальника на відповідну партію товару.

При порушенні своїх зобов`язань сторона несе відповідальність, визначену договором та/або чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених договором (п. 8.1 Договору).

За прострочення платежу Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також штраф, визначений у Специфікації. (п. 8.4.1. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та дії до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним, але не довше, ніж до 31.12.2020 року (п. 12.2. Договору).

Строк договору буде продовжуватись на кожен наступний календарний рік, якщо жодна із сторін за 1 місяць до його закінчення не виявить бажання у письмовій форм і припинити дію Договору.

На виконання умов укладеного договору 12.06.2020 року відповідачем на адресу позивача надіслано рахунок-фактуру № АІ-00004886 та Специфікацію № СГІ-АІ- 00128/74 віл 12.06.2020 року щодо поставки товару в кількості 1500 тон на загальну суму 10 350 000, 00 грн разом з ПДВ.

Кінцевим строком оплати було встановлено 17.06.2020 року.

16.06.2020 року позивачем здійснено попередню оплату в розмірі 10 350 000, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 12047 від 16.06.2020 року (а.с. 45, т. 1).

Відповідачем (Постачальником) було частково поставлено товар в розмірі 110,75 тон на суму 764 175.00 грн, що заперечувалось сторонами та підтверджено товарно-транспортними накладними №№698, 699, 700 від 12.06.2020 року та №701 від 15.06.2020 року (вх. №01-34/6566/21 від 21.07.2021 року).

Сума коштів за недопоставлений товар становить - 9 585 825. 00 грн.

22.06.2020 року відповідачем на адресу позивача було надіслано рахунок- фактуру № АІ-00005060 від 22.06.2020 року та Специфікацію № СГ1-А1- 00128/76 від 22.06.2020 року щодо поставки товару в кількості 500 тон на загальну суму 3 450 000, 00 грн разом з ПДВ.

Кінцевим строком оплати було встановлено 24.06.2020 року

На виконання умов договору позивачем 16.06.2020 року здійснено попередню оплату в розмірі 3 450 000. 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 12149 від 23.06.2020 року (а.с. 46, т. 1).

Однак, відповідачем не було поставлено товар на суму 3 450 000,00 грн.

За твердженнями позивача з 2000 тон товару відповідачем поставлено 110,75 тонн. Кількість недотриманого позивачем товару, становить 1889,25 тон.

10.07.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" направлено на адресу ПП "Валентина" Лист № 10/07/20-1, згідно якого визнано обсяг (1 889,25 т) та вартість недопоставленого товару (13 035 825,00 грн), а також зазначено з посиланням на п. 5.8. Договору про неможливість поставки товару з об`єктивних причин.

Зазначений лист було направлено засобами факсового зв`язку на телефонний номер ПП "Валентина", вказаний у Договорі поставки № АІ-00128 від 21.01.2020 року (а.с. 164, 165, т. 1).

19.01.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" повторно направлено лист аналогічного змісту (а.с. 25, т. 1).

Згідно платіжних доручень №№ 1318, 1319, 2371, 132, 17 від 22.01.2021 року відповідачем перераховано на рахунок позивача грошові кошти в сумі 13 036 295. 00 грн, з призначенням платежу: "повернення коштів за непоставлений товар, згідно Договору №АІ-00128 від 21.01.2020 року" (а.с. 47-50, т. 1).

25.01.2021 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію щодо невиконання умов договору поставки № А1-00128 від 21.01.2020 року.

29.01.2021 року відповідачем надано відповідь на претензію, у якій зазначено про належне виконання умов договору, направлення 19.01.2021 року лише одного Листа №19/01/21-1 щодо неможливості поставки товару, за змістом якого останній повідомив, що в силу обставин, які не залежать від Постачальника, він не має можливості виконати свої зобов`язання з постачання товару у строки передбачені п. 5.2. Договору (а.с. 22, 23, т. 1).

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Згідно з приписами частини першої статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до положень статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

В силу вимог ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Суд вважає, що обов`язок з доведення існування обставин, які унеможливили виконання зобов`язання з поставки товару, а також наявність достатніх підстав для застосування приписів п. 5.8 Договору, покладено на ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД".

Дійсно п. 5.8. Договору передбачено можливість направлення відповідачем повідомлення про неможливість виконати зобов`язання з поставки товару у строк, визначений п. 5.2. Договору, з об`єктивних причин.

Сторонами також погоджено умови підтвердження форс-мажорних обставин шляхом надання сертифікату ТПП (п.п. 9.1. - 9.6. Договору).

Форс-мажорні обставини підтверджуються сертифікатом Торгово-промислової палати та звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язань за договором, що виникли під час дії цих обставин.

Однак, відповідач не надав суду сертифікат Торгово-промислової палати на підтвердження наявності форс-мажорних обставин, як і не надав доказів повідомлення позивача про виникнення таких форс-мажорних обставин.

На підтвердження використання наданого п. 5.8. Договору права, відповідачем надано два Листи від 10.07.2021 року (направлено факсом) та від 19.01.2021 року, у яких зазначено про неможливість поставки товару з об`єктивних причин.

Однак, зазначені листи не містять переліку таких причин, які призвели до неможливості поставки товару, не зазначено також опису та терміну дії обставин, котрі перешкодили своєчасно поставити товар ПП "Валентина".

Крім того, суд враховує, що такі повідомлення мали бути направлені у періоду строку поставки, а не після виникнення прострочення, однак починаючи з 17.07.2021 року зобов`язання з поставки товару на суму 9 585 825,00 грн набуло статусу простроченого.

Суд виходить з того, що саме по собі посилання на наявність об`єктивних обставин неможливості поставити товар ще не є достатньою умовою застосування положень п. 5.8. Договору.

Оскільки, відповідач зобов`язаний довести їх реальне існування та створення непереборних перешкод неможливості своєчасного виконання зобов`язання.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 910/16505/19, у якій досліджував питання застосування стандарту доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Суд констатує, що відповідач у наданих Листах від 10.07.2021 року (направлено факсом), від 19.01.2021 року та відзиві на позов лише обмежився посиланням на наявність обставин, які унеможливили виконання зобов`язання, при цьому не надав належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження їх об`єктивного існування.

Тому, суд критично оцінює позицію ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" відносно застосування положень п. 5.8. Договору. як підстави звільнення від нарахування штрафних санкцій та заходів відповідальності за порушення строків поставки товару.

Матеріали справи також не містять підписаних уповноваженими представниками сторін документів, які підтверджували б позицію відповідача відносно проведення тривалих перемовин відносно узгодження нових строків поставки товару.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт перерахування передплати у повному обсязі та несвоєчасну поставку товару у погоджений сторонами строк.

Тобто, позивач дійсно отримав право заявити вимоги про нарахування штрафних санкцій та заходів цивільно-правової відповідальності.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 232 039,02 грн 3 % річних та 637 284,29 грн інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", грошовим, за змістом статей, зокрема, статті 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Отже, в силу закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних є можливим лише внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо поставки товару у визначений строк не є порушенням грошового зобов`язання, оскільки дії зобов`язаної сторони не пов`язуються зі сплатою грошових коштів.

За своєю суттю обов`язок щодо поставки товару, не можна розцінювати як грошові зобов`язання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак, позивач скористався правом вимоги щодо поставки товару або повернення коштів лише 25.01.2021 року, після направлення відповідної претензії.

Водночас, відповідачем повернуто передплату за поставку товару 22.01.2021 року, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями.

Договір №АІ-00128 від 21.01.2020 року, з урахуванням п. п. 12.1., 12.2., продовжено до 31.12.2021 року.

Тому, суду не доведено перетворення зобов`язання з поставки товару у грошове зобов`язання з повернення грошових коштів за відсутності відповідної вимоги позивача до моменту самостійного повернення відповідач передплати.

Також суд вважає помилковими доводи представників позивача відносно нарахування інфляційних втрат та відсотків річних з огляду на протиправне користування ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" грошовими коштами.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Однак, норми ст. 536 та ч. 2 ст. 625 ЦК України мають різну правову природу.

Положення ст. 536 ЦК України передбачають плату за правомірне користування чужими грошовими коштів, а ч. 2 ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Умовами укладеного договору не передбачено розміру відсотків за користування чужими грошовими коштами.

З огляду на вказане, у задоволенні позову в частині вимог про стягнення з відповідача 232 039,02 грн 3 % річних та 637 284,29 грн інфляційних втрат суд відмовляє як заявлених безпідставно.

Також судом розглянуто вимоги позивача про стягнення пені в сумі 928 156,10 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 4 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ч. 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Пунктом 8.2.1 Договору при затримці відвантаження товару Покупцю понад строк, передбачений п. 5.2. Договору, з урахуванням норм п. 5.8. Договору. Постачальник сплачує Покупцю неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від вартості простроченого товару.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищенаведену оцінку судом фактичних обставин справи, ТОВ "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" не доведено існування об`єктивних причин неможливості поставити товар, які згідно п. п. 5.2., 5.8., 8.2.1. Договору, виключають можливість нарахування неустойки.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення неустойки є правомірними, оскільки відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного Договору, з урахуванням встановлених судом обставин відносно прострочення термінів поставки товару зі сторони відповідача.

В той же час за результатами перевірки розрахунку пені судом виявлено помилки у правильності визначення початку періоду їх нарахування.

Так, позивачем нараховано неустойку на загальну вартість непоставленого товару, починаючи з 24.07.2021 року по 25.02.2021 року.

При цьому, тридцятидениий строк поставки товару, згідно п. 5.2. Договору. обчислюється з моменту повної попередньої оплати товару.

Таким чином, нарахування неустойки слід здійснювати відносно кожного окремого платежу з урахування строків поставки товару, який обчислюється з моменту перерахування коштів.

Грошові кошти в сумі 10 350 000,00 грн згідно платіжного доручення №12047 перераховано 16.06.2020 року, залишок вартості непоставленого товару становить 9 585 825,00 грн, тому починаючи з 17.07.2020 року зобов`язання з поставки передплаченого товару на зазначену суму набуло статусу простроченого.

Оскільки, грошові кошти повернуто 22.01.2021 року, позивач не висловив заперечень відносно отримання поверненої передплати, у претензії від 25.01.2021 року скористався правом, передбаченим ч. 2 ст. 693 ЦК України, вимагати поставки товару або повернення коштів, встановивши термін поставки та надавши можливість повернення коштів, то останнім днем прострочення виконання зобов`язання є 21.01.2021 року.

Таким чином, періодом нарахування неустойки за прострочення поставки товару на суму 9 585 825,00 грн є проміжок часу з 17.07.2020 по 21.01.2021 року.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

02.04.2020 набрав чинності Закон України №540-IX від 30.03.2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким Розділ IX Прикінцеві положення ГК України доповнений пунктом 7 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Поряд з цим, укладаючи Договір 21.01.2020 (до набрання чинності Законом України №540-IX від 30.03.2020 року), сторони не змінили передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України порядок і строк нарахування неустойки.

Отже, жодна із сторін на момент укладення Договору не розраховувала на потенційну можливість нараховувати/сплачувати нейстойку понад шість місяців.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним принципом, дія нормативно-правового акту в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Враховуючи, що укладення Договору, мало місце до набрання чинності Законом України №540-IX від 30.03.2020 року, суд виходить з того, що дія даного Закону на спірні правовідносини не розповсюджується (Правовий висновок підтверджено КГС ВС 20 квітня 2021 року при розгляді справи № 905/497/20).

Тому, нарахування неустойки має тривати протягом шести місяців та обмежується періодом з 17.07.2020 по 17.01.2021 рр.

Самостійно обчисливши неустойку протягом зазначеного періоду на суму 9 585 825,00 грн у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, судом встановлено її розмір на рівні 581 581,67 грн.

При обчисленні суми неустойки за іншим платежем суд керується аналогічними мотивами.

Оскільки, грошові кошти в сумі 3 450 000,00 грн згідно платіжного доручення №12149 перераховано 23.06.2020 року, залишок вартості непоставленого товару становить 3 450 000,00 грн, тому з урахуванням п. 5.2. Договору, починаючи з 24.07.2020 року зобов`язання з поставки передплаченого товару на зазначену суму набуло статусу простроченого.

Оскільки, грошові кошти повернуто 22.01.2021 року, то останнім днем прострочення виконання зобов`язання є 21.01.2021 року.

Таким чином, періодом нарахування неустойки за прострочення поставки товару на суму 3 450 000,00 грн є проміжок часу з 24.07.2020 по 21.01.2021 року.

У даному випадку строк нарахування не перевищує шести місяців.

Самостійно обчисливши неустойку протягом зазначеного періоду на суму 3 450 000,00 грн у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, судом встановлено її розмір на рівні 205 933,93 грн.

Отже, на користь ПП "Валентина" підлягає стягненню 787 515,60 грн, за прострочення поставки товару за Договором поставки №АІ-00128 від 21.01.2020 року.

Тобто, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог про стягнення неустойки в сумі 140 640,50 грн.

Підсумовуючи суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З приводу розподілу судових витрат, суд вважає за доцільне призначити окреме судове засідання згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України, враховуючи клопотання представника позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" (вул. Метрологічна, буд. 42, прим. 42/1, м. Київ, 03143, код - 35917124) на користь Приватного підприємства "Валентина" (вул. Героїв України, буд. 15, м. Бершадь, Вінницька область, 24400, код - 30072467), неустойку у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України в сумі 787 515,60 грн, за прострочення поставки товару за Договором поставки №АІ-00128 від 21.01.2020 року.

3. Відмовити у задоволенні позову Приватного підприємства "Валентина" (вул. Героїв України, буд. 15, м. Бершадь, Вінницька область, 24400, код - 30072467) в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агроімпорт ЛТД" (вул. Метрологічна, буд. 42, прим. 42/1, м. Київ, 03143, код - 35917124) неустойки в сумі 140 640,50 грн; 232 039,02 грн - 3% річних та 637 284,29 грн - інфляційних втрат.

4. Призначити судове засідання з приводу розподілу судових витрат на 28.07.2021 року о 10:00 год.

5. Встановити сторонам строк подачі доказів щодо розміру понесених судових витрат, заперечень щодо понесених стороною витрат, клопотань про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами до 26.07.2021 року включно.

6. Видати наказ після набранням судовим рішенням законної сили.

7. Копію рішення направити учасникам справи рекомендованим листом, а також засобами електронного зв`язку за наступними адресами: , ; .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повний текст судового рішення складено 02 серпня 2021 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2- позивачу (вул. Героїв України, буд. 15, м. Бершадь, Вінницька область, 24400)

3 - представнику позивача адвокату Олійнику Р.О. ( АДРЕСА_1 )

4 - відповідачу ( вул. Метрологічна, буд. 42, прим. 42/1, м. Київ, 03143)