РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2021Справа № 910/2420/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна"

до Приватного підприємства "Детта"

про стягнення 45 942,46 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" (надалі за текстом також - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства "Детта" (надалі за текстом також - відповідач) про стягнення 113 242,06 грн., з яких 67 299, 60 грн. основного боргу, 12 784, 48 грн. пені, 14 815, 43 грн. 3% річних та 18 342,55 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 85/19 від 30.09.2019 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2021 відкрито провадження у справі № 910/2420/21, вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо відповіді на відзив.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/2420/21 відповідач та позивач повідомлялися належним чином.

22.03.2021 позивач подав до Господарського суду міста Києва заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 45 942,46 грн., з яких 12 784, 48 грн. пені, 14 815, 43 грн. 3% річних та 18 342,55 грн. інфляційних втрат.

Положеннями статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, тоді новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 45 942,46 грн., з яких 12 784, 48 грн. пені, 14 815, 43 грн. 3% річних та 18 342,55 грн. інфляційних втрат.

22.03.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зменшення нарахованих позивачем пені, 3% річних, інфляційних втрат, а також, зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Будь-яких додаткових заяв та/або доказів від сторін на підтвердження своїх вимог та заперечень, в тому числі відзиву на позов, або клопотань процесуального характеру на час розгляду справи до суду не надходило.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна", як продавцем та Приватним підприємством "Детта", як покупцем, було укладено Договір поставки №85/19 (надалі за текстом також - Договір), згідно пункту 1.1. якого, продавець зобов`язався поставити товари (ветеринарні препарати, вакцини та інше) на умовах, згідно із переліком та в кількості, визначених відповідно до умов цього Договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість у кількості, найменуванні та цінах визначених у видаткових накладних, що виписуються на кожну партію товару.

Згідно пункту 2.1. Договору, ціна товару за цим Договором становить гривневий еквівалент ціни, визначеній в євро у прайс-листі наданому продавцем покупцю. Ціна визначається на кожну партію товару, відповідно до цін на окремі одиниці товару, та вказуються у рахунках-фактурах продавця та видаткових накладних. Загальна сума Договору складається із вартості окремих партій товару. До вартості товару включається ПДВ за ставкою 20%.

Пунктом 2.4. Договору передбачено, що покупець зобов`язується сплатити ціну відповідної партії товару, визначеної у видатковій накладній в повному обсязі на умовах попередньої оплати.

Як стверджує позивач і про що не заперечує відповідач, сторони уклали Додатковий договір № 1 від 02.01.2020, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.4. Договору, відповідно до яких, покупець зобов`язався здійснити оплату ціни відповідної партії товару, визначеної у видатковій накладній в повному обсязі на умовах попередньої оплати. За окремим погодженням сторін, оплата ціни партії товару може здійснюватися протягом 30 календарних днів з моменту отримання партії товару. Моментом отримання партії товару є підписання покупцем видаткової накладної на відповідну партію товару.

Датою оплати за товар вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок продавця (пункт 2.7. Договору).

Пунктами 9.1. та 9.2. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Термін дії цього Договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня кожного наступного року, без складання додаткової угоди до Договору, якщо жодна із сторін не заявить про його припинення за 1 місяць до закінчення відповідного терміну дії Договору.

У період з вересня 2019 року по вересень 2020 року, позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 1 346 050,25 грн., зокрема: згідно видаткових накладних: № СА-0002645 від 30.09.2019 на суму 716 954,88 грн.; № СА-0002931 від 28.10.2019 на суму 41 914,37 грн.; № СА-0000773 від 12.03.2020 на суму 212 526,00 грн.; № СА-0000973 від 25.03.2020 на суму 106 785,84 грн.; № СА-0001545 від 15.05.2020 на суму 230 569,56 грн. та № СА-0002902 від 14.09.2020 на суму 37 299,60 грн.

Відповідач, з порушенням строків проведення розрахунків, на дату подання позову, здійснив часткову оплату за поставлений товар, у розмірі 1 278 750,65 грн.

Водночас, за товар поставлений згідно видаткових накладних: № СА-0001545 від 15.05.2020 та № СА-0002902 від 14.09.2020 відповідач, на дату подання позову, мав заборгованість у загальному розмірі 67 299,06 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань із своєчасної та повної оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основної суми заборгованості, яка на дату подачі позову становила 67 299,60 грн., та додатково просив стягнути з відповідача 12 784, 48 грн. пені, 14 815, 43 грн. 3% річних та 18 342,55 грн. інфляційних втрат.

16.03.2021 відповідач, на підставі платіжного доручення № 831 перерахував на розрахунковий рахунок позивача грошову суму у розмірі 67 299,06 грн. із вказанням у призначенні платежу "Оплата за товар за Договором поставки № 85/19 від 30.09.19 р. у сумі 56 083,00 грн., ПДВ - 20% 11 216,60 грн.".

З урахуванням прийнятої судом заяви позивача про зменшення позовних вимог від 22.03.2021, позивач просить стягнути з відповідача: 12 784, 48 грн. пені, 14 815, 43 грн. 3% річних та 18 342,55 грн. інфляційних втрат.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Водночас, стаття 174 Господарського кодексу України визначає, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами виникли правовідносини пов`язані із поставкою товару.

Відповідно до пункту 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В укладеному Договорі поставки № 85/19 від 30.09.2019, сторони узгодили товар який має бути поставлений, його ціну, а також строки та порядок поставки.

Згідно пункту 3.1. Договору, сторони узгодили, що поставка товару здійснюється за умови надсилання покупцем продавцю письмового або усного замовлення щодо відповідної партії товару. В замовленні зазначаються найменування, кількість та бажана дата відвантаження товару.

Пунктом 3.7. Договору визначено, що партія товару може відвантажуватися продавцем частинами. У такому випадку на кожну частину товару продавцем виписується окремий рахунок-фактура.

Обов`язок продавця передати товар покупцю вважається виконаним у момент передачі товару перевізникові для доставки покупцеві або у момент передачі товару безпосередньо самому покупцеві (пункт 3.10 Договору).

Суд встановив, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 346 050, 25 грн., що підтверджується видатковими накладними: № СА-0002645 від 30.09.2019 на суму 716 954,88 грн.; № СА-0002931 від 28.10.2019 на суму 41 914,37 грн.; № СА-0000773 від 12.03.2020 на суму 212 526,00 грн.; № СА-0000973 від 25.03.2020 на суму 106 785,84 грн.; № СА-0001545 від 15.05.2020 на суму 230 569,56 грн. та № СА-0002902 від 14.09.2020 на суму 37 299,60 грн.

Розрахунки за поставлений товар відповідач здійснював частинами з порушенням узгоджених сторонами строків та не в повному розмірі, у зв`язку з чим, на дату подання позову у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар у розмірі 67 299,60 грн., яка була погашена вже після подачі позову, що підтверджується наданим сторонами платіжним дорученням № 831 від 16.03.2021.

З наявних в матеріалах справи виписок по банківському рахунку позивача, відкритому у АТ "Креді Агріколь Банк", код банку 300614, вбачається, що за товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0002645 від 30.09.2019 на суму 716 954,88 грн., відповідач здійснював розрахунки наступним чином: 26.12.2019 у сумі 50 000,00 грн.; 14.02.2020 у сумі 50 000,00 грн.; 27.02.2020 у сумі 50 000,00 грн.; 03.03.2020 у сумі 150 000,00 грн.; 02.04.2020 у сумі 108 869,25 грн.; 23.04.2020 у сумі 50 000,00 грн.; 28.04.2020 у сумі 50 000,00 грн. та 12.05.2020 у сумі 208 085,63 грн.

За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0002931 від 28.10.2019 на суму 41 914,37 грн., відповідач здійснив розрахунок 12.05.2020.

За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0000773 від 12.03.2020 на суму 212 526,00 грн. відповідач здійснив розрахунок 12.03.2020.

За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0000973 від 25.03.2020 на суму 106 785,84 грн. відповідач здійснив розрахунок 25.03.2020.

За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0001545 від 15.05.2020 на суму 230 569,56 грн. відповідач здійснював розрахунки наступним чином: 08.09.2020 у сумі 50 569,56 грн.; 13.11.2020 у сумі 50 000,00 грн.; 24.11.2020 у сумі 50 000,00 грн.; 26.01.2021 у сумі 50 000,00 грн. та 16.03.2021 у сумі 30 000,00 грн.

За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0002902 від 14.09.2020 на суму 37 299,60 грн. відповідач здійснив розрахунок 16.03.2021.

Вказані обставини відповідачем не спростовані.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.2. Договору визначено, що у випадку порушення покупцем строку оплати вартості товару, останній зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості товару за кожен день прострочення платежу. Пеня за несвоєчасну оплату товару нараховується протягом 1 року.

Як стверджує позивач і про що не заперечується відповідачем, сторони уклали Додатковий договір № 1 від 02.01.2020, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.4. Договору, відповідно до яких, за окремим погодженням сторін оплата ціни партії товару може здійснюватися протягом 30 календарних днів з моменту отримання партії товару. Моментом отримання партії товару є підписання покупцем видаткової накладної на відповідну партію товару.

Таким чином, оскільки сторонами застосовувалися умови Договору щодо оплати вартості партії товару з відстрочкою на 30 календарних днів з моменту отримання товару за видатковою накладною, та враховуючи терміни фактичної оплати, відповідач є таким, що прострочив виконання свого договірного зобов`язання, а тому, враховуючи положення пункту 6.3. Договору, зобов`язаний сплатити на користь позивача визначену Договором неустойку.

Суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунків пені у розмірі 12 784, 48 грн., вважає його арифметично вірним та обґрунтованим.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення 3% річних у розмірі 14 815, 43 грн. та інфляційних втрат у розмірі 18 342,55 грн. суд вказує наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання по оплаті за поставлений згідно Договору товар, то вимоги позивача про стягнення 14 815, 43 грн. 3% річних та 18 342,55 грн. інфляційних втрат є законними, обґрунтованими та арифметично вірними.

Вирішуючи питання щодо поданої відповідачем заяви про зменшення розміру нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на 90 %, суд вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір пені та відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Подібний висновок сформульований, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Разом з цим, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій або відсотків річних, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки та відсотків річних перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки та відсотків річних наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки та відсотків річних суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому зменшення розміру неустойки та відсотків річних є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру заявленої неустойки та відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, щодо права зменшити розмір належних до сплати санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Враховуючи викладене, суд не вбачає об`єктивних підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем пені та 3% річних.

Стосовно зменшення інфляційних втрат, суд зазначає, що вони носять компенсаційний характер та у разі їх арифметично правильного розрахунку не підлягають зменшенню за рішенням суду.

Згідно статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відпвідн до статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача за порушення умов Договору поставки №85/19 від 30.09.2019 пені у розмірі 12 784, 48 грн., а також 14 815, 43 грн. 3% річних та 18 342,55 грн. інфляційних втрат є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу, яка надавалася Адвокатським бюро "Ярослава Шпортило ", у розмірі 25 000,00 грн.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро від 22.01.2018 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" та Адвокатським бюро "Ярослава Шпортило", вартість послуг щодо "Супроводження питання щодо представництва інтересів Клієнта у суді першої інстанції в межах стягнення заборгованості за Договором, укладеного між Клієнтом і його контрагентом, що включає проведення аналізу наданих клієнтом документів та матеріалів; підготовку, подачу позову та участь у судових засіданнях у суді першої інстанції; підготовка та подача пояснень, відзивів та інших процесуальних документів, необхідних для належного захисту інтересів клієнта щодо стягнення заборгованості за Договором, укладеного між клієнтом і його контрагентом" становить 25 000,00 грн.

Пунктом 4.8. Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро від 22.01.2018 року, передбачено, що сплата гонорару за надані послуги з правової (правничої) допомоги здійснюється протягом п`яти робочих днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг з правової (правничої) допомоги на банківські реквізити, зазначені у договорі.

Позивачем надано до суду платіжне дорученні №222 від 08.02.2021 згідно якого позивач перерахував на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро "Ярослава Шпортило" грошову суму у розмірі 25 000,00 грн. із призначенням платежу - "За послуги з правової допомоги зг. Дог. від 22.01.18".

Водночас, 22.03.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відповідач зазначає, що сума цих витрат значно завищена, оскільки справа № 910/2420/21 розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; предметом позову є стягнення заборгованості за договором поставки, що не має особливої складності та не потребує збирання великої кількості доказів для обґрунтування правової позиції; час підготовки позовної заяви адвокатом, який є фахівцем у галузі права становить лише 1,5 години; з переліку послуг, що включаються до вартості заявлених позивачем витрат, Адвокатським бюро фактично виконано лише підготовку позовної заяви і її направлення; ціна позову є не великою.

Відповідно до частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

При цьому суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (надалі за текстом також - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до наданого позивачем опису послуг від 15.02.2021, Адвокатське бюро "Ярослава Шпортило" в межах справи № 910/2420/21 мало здійснювати: проведення аналізу, наданих клієнтом/позивачем документів та матеріалів, що стосуються договірних відносин з відповідачем; складання заяв по суті справи (позовна заява та інші, що передбачені Господарського процесуального кодексу України); направлення заяв по суті справи іншим учасникам справи та подання їх до суду; складання заяв з процесуальних питань, попередній розрахунок судових витрат тощо; участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, ознайомлення з матеріалами справи (за необхідності); отримання копії ухвали, рішення суду (за необхідності).

Водночас, з наявних матеріалів справи суд вбачає, що Адвокатське бюро "Ярослава Шпортило" здійснило лише підготовку та подачу позовної заяви із додатками та заяву про зменшення позовних вимог. Оскільки розгляд справи № 910/2420/21 здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, сторони та їх представники у судове засідання не викликалися.

Окрім того, суд зазначає, що направлення заяв по суті справи іншим учасникам та подання їх до суду, як і отримання копій ухвали, рішення суду, не належить до правової допомоги.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн., та заперечення відповідача, в контексті положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову, а також, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена відповідачем сума є необґрунтованою та не відповідає критерію розумності її розміру.

При цьому суд погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду), а також критерію реальності таких витрат.

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, який співмірний із складністю справи, витраченим на неї часом, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову є сума у розмірі 10% від початкової ціни позову, що становить 11 324,00 грн.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у виді судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" до Приватного підприємства "Детта", про стягнення 45 942,46 грн. - задовольнити.

2.Стягнути з Приватного підприємства "Детта" (01004, місто Київ, вулиця Рогніденська, будинок 4-А, офіс 10, ідентифікаційний код 32071677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сева Санте Анімаль Україна" (04080, місто Київ, вулиця В. Хвойки, будинок 18/14, корпус 1, офіс 301-303, ідентифікаційний код 34293400) 12 784 (дванадцять тисяч сімсот вісімдесят чотири) гривні 48 коп. пені, 14 815 (чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 43 коп. 3% річних, 18 342 (вісімнадцять тисяч триста сорок дві) гривні 55 коп. інфляційних втрат, 11 324 (одинадцять тисяч триста двадцять чотири) гривні 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень, 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05.08.2021

Суддя С. В. Стасюк