РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2021Справа № 910/7801/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Митрофанюка Володимира Васильовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "Тайгер"

про стягнення заборгованості в розмірі 73 000,00 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Митрофанюк Володимир Васильович звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "Тайгер" про стягнення заборгованості в розмірі 73 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договорами заявками від 21.06.2020, від 06.07.2020, від 13.07.2020, віл 27.07.2020, від 05.08.2020, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 судом залишено позовну заяву без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду та спосіб їх усунення

01.06.2021 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі №910/7801/21. З огляду на малозначність справи №910/7801/21 в розумінні ч. 5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 02.06.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак була повернута відділом поштового зв`язку до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 08.06.2021 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 02.06.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористались своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Фізичною особою-підприємцем Митрофанюк Володимиром Васильовичем (далі - позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародне агентство «Тайгер» (далі - відповідач, замовник) укладено наступні Договори-заявки на перевезення вантажу:

- від 21.06.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 06.07.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 13.07.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 15 000,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 27.07.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 05.08.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

За результатами здійснених перевезень, позивачем направлено відповідачу згідно експрес-накладних Нової Пошти № 2757 від 25.06.2020, № 1293 від 15.07.2020, № 5046 від 23.07.2020, № 2646, № 4118 від 12.08.2020 рахунки фактури № 22/06 від 23.06.2020 на суму 14 500,00 грн., № 05/07 від 07.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 17/07 від 14.07.2020 на суму 15 000,00 грн., № 43/07 від 28.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 10/08 від 07.08.2020 на суму 14 500,00 грн., акти здачі-приймання наданих послуг № 22/06 від 23.06.2020 на суму 14 500,00 грн., № 05/07 від 07.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 17/07 від 14.07.2020 на суму 15 000,00 грн., № 43/07 від 28.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 10/08 від 07.08.2020 на суму 14 500,00 грн., товарно-транспортні накладні № 608 від 23.06.2020, № 589 від 23.06.2020, № 579 від 23.06.2020, № 54 від 07.07.2020, № 292 від 14.07.2020, № 254 від 14.07.2020, № 664 від 28.07.2020, № 673 від 28.07.2020, № 691 від 28.07.2020, № 169 від 07.08.2020, № 135 від 07.08.2020, податкові накладні № 26 від 23.06.2020, № 7 від 07.07.2020, № 18 від 14.07.2020, № 47 від 28.07.2020, № 11 від 07.08.2020.

Оскільки відповідачем Акти здачі-приймання наданих послуг позивачу з підписом не повернуті, розрахунки за перевезення не здійсненні, як і не надано письмових зауважень щодо здійснених перевезень, позивач вимушений був звернутись з позовом до суду.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 929 ЦК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Як зазначає позивач, ТОВ «СТГ» надано відповідачу за Договором транспортно-експедиційні послуги на суму 73 000,00 грн.

Судом встановлено, що сторонами укладено наступні Договори-заявки на перевезення вантажу:

- від 21.06.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 06.07.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 13.07.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 15 000,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 27.07.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

- від 05.08.2020, за маршрутом Кременчук-Львів, вартістю 14 500,00 грн., умови оплати: після отримання оригіналів усіх документів протягом 10 банківських днів;

За результатами здійснених перевезень, позивачем направлено відповідачу згідно експрес-накладних Нової Пошти № 2757 від 25.06.2020, № 1293 від 15.07.2020, № 5046 від 23.07.2020, № 2646, № 4118 від 12.08.2020 рахунки фактури № 22/06 від 23.06.2020 на суму 14 500,00 грн., № 05/07 від 07.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 17/07 від 14.07.2020 на суму 15 000,00 грн., № 43/07 від 28.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 10/08 від 07.08.2020 на суму 14 500,00 грн., акти здачі-приймання наданих послуг № 22/06 від 23.06.2020 на суму 14 500,00 грн., № 05/07 від 07.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 17/07 від 14.07.2020 на суму 15 000,00 грн., № 43/07 від 28.07.2020 на суму 14 500,00 грн., № 10/08 від 07.08.2020 на суму 14 500,00 грн., товарно-транспортні накладні № 608 від 23.06.2020, № 589 від 23.06.2020, № 579 від 23.06.2020, № 54 від 07.07.2020, № 292 від 14.07.2020, № 254 від 14.07.2020, № 664 від 28.07.2020, № 673 від 28.07.2020, № 691 від 28.07.2020, № 169 від 07.08.2020, № 135 від 07.08.2020, податкові накладні № 26 від 23.06.2020, № 7 від 07.07.2020, № 18 від 14.07.2020, № 47 від 28.07.2020, № 11 від 07.08.2020.

З наведених у сукупності доказів вбачається, що позивачем на виконання умов Договорів-заявок організовано перевезення вантажів загальною вартістю 73 000,00 грн. та надано відповідачу передбачені Договорами-заявками документи, які є передумовою для здійснення відповідачем оплати за такі перевезення.

Жодних доказів висловлення відповідачем зауважень до здійснених позивачем перевезень матеріали справи не містять, а відповідачем не надано.

Таким чином, як встановлено судом, позивачем надано відповідачу транспортно-експедиційні послуги вартістю 73 000,00 грн.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за отримані послуги, в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем відповідачу узгоджених послуг та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 73 000,00 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародне агентство «Тайгер» (02099, м. Київ, вул. Севастопольська, буд. 7/13, гуртожиток; ідентифікаційний код: 33497722) на користь Фізичної особи-підприємця Митрофанюк Володимира Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер картки платника податків: НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 73 000 (сімдесят три тисячі) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено: 02.08.2021

Суддя О.А. Грєхова