ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р. Справа№ 910/15783/16

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Разіної Т.І.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Король Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції»

на рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2021

(повний текст рішення складено 16.04.2021)

у справі № 910/15783/16 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Ремторгустаткування»

до Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції»

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

прo визнання кредитного договору та іпотечного договору припиненими

за участю представників:

від позивача: Норик М.В.;

від відповідача: Лобань Д.М.;

від третьої особи: Кузьмік Д.В.

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Ремторгустаткування» (змінено на ПрАТ «Ремторгустаткування») звернулося до господарського суду із позовом до АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» (змінено на ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції») про визнання припиненим кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006; визнання припиненим іпотечного договору ВЕС № 55 від 06.10.2006, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О. та зареєстрованого в реєстрі за № Д-873.

Позовні вимоги обґрунтовані належним та повним виконанням позивачем своїх обов`язків щодо повернення кредиту та повної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.04.2017 позов задоволено частково, визнано припиненим договір іпотеки від 06.10.2006 в частині забезпечення виконання основних зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017 у справі № 910/15783/16 скасовано частково, прийнято нове рішення, яким визнано припиненим кредитний договір №121/182/118 від 06.10.2006. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 16.05.2018 рішення Господарського суду Київської області від 06.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 скасовано, справу № 910/15783/16 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав, що судами не було з достовірністю з`ясовано обставин належного виконання зобов`язань за кредитним договором, не було належним чином досліджено всіх наявних у справі документів, зокрема, квитанцій щодо внесення ОСОБА_1 коштів та не надано оцінки правовій природі вказаних платежів; судами не надано оцінки твердженням ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з приводу того, що заборгованість по відсоткам за користування кредитом не була погашена в повному обсязі. Висновки ж судів про виконання належним чином зобов`язань за кредитним договором Верховний Суд вважає такими, що ґрунтуються на ствердженнях позивача, а не на доказах у справі.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Київської області від 30.03.2021 позов задоволено частково; визнано припиненими зобов`язання ПрАТ «Ремторгустаткування» щодо повернення кредиту на суму 1 500 000,00 доларів США та щодо сплати відсотків за користування кредитом на суму 222 325,58 дол США у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином; визнано припиненим договір іпотеки від 06.10.2006. Відмовлено в задоволенні інших позовних вимог. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2 756,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання позову, 3 031,60 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 61 490,00 грн витрат за проведення судової експертизи.

Місцевий господарський суд виходив з доведеності виконання позичальником та поручителем умов кредитного договору від 06.10.2006 № 121/182/118 у наступних сумах: 1 500 000,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом (основного боргу); 222 325,58 доларів США в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Врахувавши виконання позивачем підтверджених зобов`язань за кредитним договором від 06.10.2006 № 121/182/118 та відсутність інших підтверджених кредитних зобов`язань, з огляду на ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення іпотеки у зв`язку з припиненням існуючого кредитного зобов`язання.

Не погодившись з рішенням, ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: ст.ст. 13, 73, 79, 86, 129 ГПК України, та неправильне застосування норм матеріального права, а саме: ст. 526, 527, 589, 1049, 1054 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 1, 3, 7, 17 Закону України «Про іпотеку», просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі № 910/15783/16 в частині задоволення позовних вимог ПрАТ «Ремторгустаткування»; ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної вимоги ПрАТ «Ремторгустаткування» до ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» щодо визнання припиненим кредитного договору від 06.10.2006 № 121/182/118 та щодо визнання припиненим іпотечного договору від 06.10.2006; стягнути з позивача судові витрати у розмірі 10 472, 80 грн (за подання апеляційної скарги 3 031,60 грн, за подання касаційної скарги 3 307,20 грн, за подання апеляційної скарги 4 134,00 грн).

За твердженням скаржника, висновок суду першої інстанції щодо виконання позивачем зобов`язання за кредитним договором не відповідає встановленим обставинам справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 за апеляційною скаргою ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» на рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі № 910/15783/16 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду на 15.06.2021.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Агрикової О.В., Чорногуза М.Г. у відпустках, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя Хрипун О.О., судді: Разіна Т.І., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 прийнято справу № 910/15783/16 до провадження колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у новому складі, розгляд справи № 910/15783/16 призначено до розгляду на 20.07.2021.

23.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ПрАТ «Ремторгустаткування» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги з огляду на її безпідставність та необґрунтованість, наполягаючи, що станом на 09.12.2009 позивач свої зобов`язання по кредитному договору № 121/182/118 від 06.10.2006 виконав в повному обсязі, а банк повернув оригінали правовстановлюючих документів на майновий комплекс ПрАТ «Ремторгустаткування».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.07.2021 розгляд справи відкладено до 03.08.2021.

В судовому засіданні представники скаржника та третьої особи вимоги та доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив та просив її залишити без задоволення, вказуючи на її безпідставність.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 06.10.2006 між ВАТ «Ремторгустаткування» (позичальник) та АТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» (банк) був укладений кредитний договір № 121/182/118, на умовах якого банк надає позичальнику кредит на придбання акцій ВАТ «Бучанський приладобудівний завод «Веда» у розмірі 1 500 000 доларів США на строк до 31.03.2009 включно.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник за користування кредитними коштами сплачує банку 13 % річних.

Пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що нарахування банком відсотків за користування кредитом здійснюється не пізніше 25 числа кожного місяця з дня надання кредитних коштів до дня повернення всієї суми кредитних коштів з розрахунку 360 днів у році за фактично отримані кошти та точну кількість днів користування кредитом.

У додатку № 1 до кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006 сторони погодили графік погашення кредиту з 01.11.2006 по 31.03.2009.

З метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця за укладеним із іпотекодержателем кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 та додатків до нього, за яким іпотекодавець зобов`язався перед іпотекодержателем повернути в строк до 31.03.2009 включно кредит у сумі 1 500 000 доларів США, що на день підписання цього договору за офіційним курсом НБУ складає 7 575 000 грн, сплатити 13 відсотків річних за користування кредитом та можливу пеню та штраф, передбачені зазначеним кредитним договором, 06.10.2006 між АТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» (іпотекодержатель) та ВАТ «Ремторгустаткування» (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, згідно з умовами п. 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме майновий комплекс, площею 8 706,200 кв.м., що складається з головного механо-складального корпусу (літ. А, А') загальною площею 1 652,60 кв.м., головного корпусу (літ. Б) загальною площею 5 259,90 кв.м., контори заводоуправління (літ. В) загальною площею 267,40 кв.м., компресорної малярки (літ. Д) загальною площею 102,90 кв.м., матеріального складу (літ. Г) загальною площею 272,40 кв.м., цеху торгівельного устаткування (склад) (літ. Ж) загальною площею 583,40 кв.м., складу обмінного фонду (літ. З) загальною площею 314,00 кв.м., павільйон Е-169 (літ. К) загальною площею 126,00 кв.м., потребу (літ. Л) загальною площею 63,80 кв.м., погребу-звід (погреб) (літ. М) загальною площею 63,80 кв.м., розташований у м. Києві, по вул. Гонгадзе Георгія (колишня вулиця Машинобудівна), 44.

У п. 1.6 договору іпотеки сторони зазначили зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання:

1.6.1 кредит надається на придбання акцій ВАТ «Бучанський приладобудівний завод «Веда» у розмірі 1 500 000,00 доларів США в строк до 31.03.2009 включно, з порядком погашення, а також можливістю дострокового погашення у випадках та в порядку, передбачених кредитним договором;

1.6.2 сплата процентів за користування кредитом у розмірі 13 відсотків річних, у розмірі, в строки та в порядку що визначені кредитним договором;

1.6.3 сплата можливої неустойки (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, що визначені кредитним договором;

1.6.4 відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимог за основним зобов`язанням, та збитків, завданих порушенням основного зобов`язання.

Згідно із п. 2.2.2 договору іпотеки правовстановлюючі документи та технічна документація та предмет іпотеки передаються іпотекодержателю та повинні бути повернуті іпотекодавцю у разі належного виконання іпотекодавцем у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором.

Після повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, будуть здійснені усі необхідні дії щодо звільнення предмету іпотеки від зобов`язань, яким він обтяжений згідно умов цього договору (п. 2.2.3 договору іпотеки).

Пунктом 7.2 договору іпотеки визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно з п. 7.3 договору іпотеки цей договір діє до повного виконання зобов`язань іпотекодавцем за кредитним договором/з урахуванням усіх змін та доповнень до нього/або до припинення права іпотеки у випадку, що прямо передбачені чинним законодавством України. Припинення підлягає державній реєстрації згідно діючому законодавством України.

Вказаний договір іпотеки було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кащуком В.О. та зареєстровано в реєстрі за № Д-873.

В подальшому сторонами укладались додаткові договори до кредитного договору.

Так, додатковим договором № 1 від 29.12.2006 сторони погодили графік погашення, що встановлений у додатку № 2, з 01.12.2006 по 31.03.2009.

Додатковим договором № 2 від 29.03.2007 сторони погодили графік погашення залишку заборгованості у розмірі 925 713, 00 доларів США, що встановлений у додатку № 3, з 01.03.2007 по 31.03.2009.

Додатковим договором № 3 від 31.01.2008 сторони погодили графік погашення залишку заборгованості у розмірі 541 241, 44 доларів США, що встановлений у додатку № 4, з 01.05.2008 по 31.03.2009.

Додатковим договором № 4 від 27.02.2009 сторони погодили графік погашення залишку заборгованості у розмірі 62 959, 52 доларів США, що встановлений у додатку № 5, з 01.02.2009 по 30.09.2009.

Додатковим договором № 5 від 31.07.2009 сторони погодили графік погашення залишку заборгованості у розмірі 62 959,52 доларів США, що встановлений у додатку № 6 - графік погашення кредиту, з 01.07.2009 по 10.12.2009. Цим додатковим договором також внесено відповідні зміни до п. 1.3 договору, за якими кредит надається на строк до 10.12.2009 включно.

Згідно із п. 4.2 кредитного договору, в редакції додаткового договору № 5 від 31.07.2009, позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредитних коштів шляхом внесення готівки у касу банку або у безготівковій формі на рахунок банку щомісячно згідно до графіку погашення, що встановлений у додатку № 6, що набуває сили з моменту підписання цього договору та є його невід`ємною частиною.

Крім того, 24.04.2008 АКБ "Чорноморський банк розвитку та реконструкції" (кредитор) уклав договір поруки № 121/182/118-п з ОСОБА_1 (поручитель) та ВАТ «Ремторгустаткування» (позичальник), за яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за зобов`язаннями позичальника, що виникають з умов кредитного договору № 121/182/118 від 06.10.2006, укладеного між позичальником та кредитором, відповідно до якого позичальник зобов`язується повернути кредитору кредит в сумі 1 500 000 доларів США строком до 31.03.2009 включно, сплачувати нараховані відсотки за його користування та можливу пеню і штрафні санкції у розмірах та випадку, передбачених основним договором. У разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за основним договором, поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості. Сума заборгованості включає суму кредиту, відсотки за кредитом, пеню та інші платежі, передбачені основним договором (п. 2.1 договору поруки). У разі невиконання позичальником прийнятих на себе зобов`язань за основним договором, поручитель зобов`язується сплатити кредитору відповідну грошову суму шляхом її перерахування на рахунок банку (п. 2.4 договору поруки). Моментом виплати суми боргу поручителем є дата зарахування грошових коштів на рахунок, що вказаний у п. 2.4 цього договору (п. 2.5 договору поруки).

Вищезазначені додаткові договори з додатками та договір поруки містять підписи представників сторін та скріплені печатками банку та позичальника.

Місцевим господарським судом встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання умов кредитного договору відповідачем було надано позивачу кредит та перераховано грошові кошти у межах кредитного ліміту у розмірі 1 500 000, 00 доларів США, що підтверджується кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 з додатками і додатковими договорами до нього, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 06.10.2006 по 09.12.2009, наявними у матеріалах справи.

02.09.2015 правлінням Національного банку України прийнято постанову № 578 про ліквідацію ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції». Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.09.2015 прийняла рішення № 165 про початок процедури ліквідації ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» з 04.09.2015.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки № 57438242 від 15.04.2016 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 15.04.2016 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек містяться відомості щодо обтяження на нерухоме майно згідно з договором іпотеки від 06.10.2006.

10.06.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про необхідність видачі довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006.

У відповідь на заяву б/н від 10.06.2016 відповідач у листі № 72/16-Л від 23.06.2016 зазначив, що не має можливості видати вказану довідку у зв`язку із відсутністю доступу до головного офісу банку, у тому числі, до технічних засобів обліку.

В подальшому, відповідач відмовив позивачу у видачі довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 для зняття обтяжень, встановлених на підставі договору іпотеки, посилаючись на непідтвердженість позивачем факту сплати кредитної заборгованості.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів з даним позовом для встановлення факту припинення зобов`язань за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 та визнання припиненим обтяжень майна за укладеним в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором іпотечним договором ВЕС № 55 від 06.10.2006.

Згідно з висновком № 5499/19-72/19302-19304/20-72 від 30.07.2020 складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України за наслідками проведеної у справі судової експертизи встановлено, що, враховуючи відсутність повного переліку документів, які відображають розмір нарахованих банком зобов`язань ПАТ «Ремторгустаткування» за кредитним договором від 06.10.2006 № 121/182/118, підтвердити документально суми зобов`язань не видається за можливе.

При цьому, враховуючи дані по погашенню заборгованості, що були здійснені в рамках кредитного договору від 06.10.2006 № 121/182/118, погашення заборгованості ПрАТ «Ремторгустаткування» за основною сумою кредиту розрахунково підтверджується у сумі 1 500 000, 00 доларів США.

Крім того, документально підтверджено перерахування коштів позичальником та поручителем на виконання умов кредитного договору від 06.10.2006 № 121/182/118 у наступних сумах: 1 500 000, 00 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом (основного боргу); 222 325, 58 доларів США в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

За висновком експерта, дані довідки від 27.10.2009 № К-544 Київської філії АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» про обсяг заборгованості ВАТ «Ремторгустаткування» за кредитним договором від 06.10.2006 №121/182/118 станом на 01.10.2009 згідно з наданими на дослідження документів та проведених розрахунків не підтверджується.

Крім того, за наслідками експертних досліджень встановлено відсутність будь-якої інформації щодо нарахування та відображення в бухгалтерському обліку банку нарахованих сум пені, штрафів та комісійних винагород з кредитним договором. Тому документально підтвердити розмір нарахованих банком зобов`язань за кредитним договором, в тому числі по штрафним санкціям та іншим платежам, неможливо.

Також, судовий експерт зазначив, що враховуючи відсутність повного переліку документів, які відображають розмір нарахованих банком зобов`язань ПАТ «Ремторгустаткування» за кредитним договором від 06.10.2006 № 121/182/118, які згідно з листом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Ожго Є.В. від 23.06.2016 № 72/16-Л, знаходяться у місті Севастополь та відсутністю доступу до зазначених документів, встановити документально суми зобов`язань не видається за можливе.

В ході ж проведення експертизи встановлено, що зобов`язання за кредитним договором були виконані до 2014 року, останній платіж здійснено в кінці 2009 року.

Колегія суддів враховує, що відповідач не надав суду обґрунтованих та документально підтверджених заперечень щодо викладених у висновку експертизи обставин, посилаючись на відсутність у нього первинних документів.

За клопотанням відповідача місцевим господарським судом були витребувані у Головного управління регіональної статистики належним чином завірені копії статистичної форми звітності позивача (ПрАТ «Ремторгустаткування») за 2006 рік та поквартально за 2007-2020 роки. Однак, з наданих Головним управлінням регіональної статистики документів статистичної форми звітності позивача, неможливо встановити факт існування та розмір кредитної заборгованості саме за досліджуваним у справі кредитним договором. Місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про те, що зазначені докази не можуть вважатись належними та допустимим в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України в якості підтвердження факту існування кредитної заборгованості позивача саме за досліджуваним у справі кредитним договором.

За даними банківських виписок у 2006 році позичальник сплатив 138 724 доларів США в рахунок погашення кредиту (основного боргу) та 41 976, 84 доларів США в рахунок сплати процентів за користування кредитними коштами; у 2007 році позичальник сплатив 820 034, 56 доларів США та 125 023,08 доларів США відповідно; у січні-квітні 2008 року позичальником сплачено 22 616, 58 доларів США процентів за користування кредитними коштами. За травень-грудень 2008 поручитель сплатив банку 393 624, 00 доларів США в рахунок погашення кредиту (основного боргу позичальника) та 26 119, 25 доларів США в рахунок сплати процентів за користування позичальником кредитними коштами. У 2009 році поручитель сплатив банку 147 617, 44 доларів США в рахунок погашення кредиту (основного боргу позичальника) та 6 589, 83 доларів США в рахунок сплати процентів за користування позичальником кредитними коштами.

Колегія суддів звертає увагу, що визнаний сторонами у додатку № 6 до договору залишок кредитних коштів у розмірі 62 959, 52 доларів США був сплачений банку згідно з погодженим графіком погашення кредиту та відповідно нарахованими процентами, про що свідчать меморіальні ордери від 30.07.2009, 31.08.2009, 29.09.2009, 29.10.2009, 27.11.2009, 08.12.2009.

Таким чином, в ході нового розгляду справи, в тому числі за результатами проведеної у справі судової експертизи, місцевим господарським судом встановлено, що за період дії кредитного договору та на його виконання позивачем за період з 06.10.2006 по 09.12.2009 було сплачено на виконання умов кредитного договору від 06.10.2006 № 121/182/118: 1 500 000, 00 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом (основного боргу) та 222 325, 58 доларів США в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 527 ЦК України містить вимоги до виконання зобов`язання належними сторонами, згідно із ч. 1 якої боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Крім того, ч. 1 ст. 528 ЦК України передбачає, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

В розумінні ст. 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 203 ГК України господарське зобов`язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що внесення частини коштів для погашення зобов`язань позичальника за кредитним договором поручителем та їх прийняття банком не суперечить вимогам щодо виконання зобов`язань належним боржником.

Таким чином, зобов`язання позивача перед відповідачем щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006 є припиненими у зв`язку з їх належним виконанням у сумі 1 500 000, 00 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитом (основного боргу) та 222 325, 58 доларів США в рахунок погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Припущення відповідача з посиланням на постанову Правління Національного банку України від 02.09.2015 № 578 про ліквідацію ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції», з урахуванням вимог пункту 1 Постанови Правління Національного банку України від 06.05.2014 № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», а також відсутність доступу до електронної бази банку, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, не є належним та допустимим доказом в спростування факту погашення позивачем кредитної заборгованості.

Згідно із ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання наявності або відсутності прав; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 цього ж кодексу передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Виходячи з наведеного та у зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості отримати повідомлення відповідача про виконання позивачем своїх зобов`язань, що обмежує вільне розпорядження майном позивача та в свою чергу порушує його гарантовані права та інтереси як власника, відповідні права підлягають захисту судом.

За встановлених обставин, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовної вимог в частині визнання припиненими зобов`язань ПрАТ «Ремторгустаткування» за кредитним договором № 121/182/118 від 06.10.2006, укладеним між АКБ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» (в подальшому - ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції») та ВАТ «Ремторгустаткування» (в подальшому - ПрАТ «Ремторгустаткування») щодо повернення кредиту на суму 1 500 000, 00 доларів США та щодо сплати відсотків за користування кредитом на суму 222 325, 58 доларів США у зв`язку з виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи факт виконання позивачем підтверджених зобов`язань за кредитним договором від 06.10.2006 № 121/182/118 та враховуючи відсутність інших підтверджених кредитних зобов`язань, з огляду на ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку про наявність підстав для припинення іпотеки у зв`язку з припиненням існуючого кредитного зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу, що 17.10.2019 набрав чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема, внесено зміни до ГПК України: змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на нову - «Вірогідність доказів» та викладено саму статтю у новій редакції, фактично з впровадженням в господарський процес стандарту доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування, необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції" («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Суд наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України», в якому Суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Оцінюючи надані сторонами докази, апеляційний суд вважає за необхідне застосовуючи стандарт «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце.

Зважаючи на наведені процесуальні правила, а також встановлені та підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність фактичних і правових підстав для часткового задоволення позову в даній справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог та підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Скаржником не було надано суду жодного обґрунтування своїх сумнівів у належності наданих позивачем доказів припинення зобов`язань за кредитним договором належним виконанням. Всі доводи скаржника зводяться лише до припущення можливості нарахування банком якихось додаткових платежів за кредитним договором.

На переконання колегії суддів, сама по собі відсутність у банку документів, за збереження яких позичальник не відповідає, не звільняє відповідача від доведення тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, № 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» на рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі № 910/15783/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 30.03.2021 у справі № 910/15783/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15783/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Т.І. Разіна

Є.Ю. Шаптала