ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2021 р. Справа №907/873/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

суддів Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» №13 від 23.04.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/1493/21 від 27.04.2021)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.04.2021 (повний текст складено 06.04.2021, суддя Андрейчук Л.В.)

у справі № 907/873/20

за позовом фізичної особи-підприємця Яцини Володимира Олександровича, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005», м. Ужгород

про стягнення 30253,72 грн.

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.03.2021 у справі №914/2441/15 (914/3058/20) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» на користь фізичної особи-підприємця Яцини Володимира Олександровича суму 30253,72 грн., в тому числі 25600,00 грн. боргу за надані послуги, 1846,85 грн. трьох відсотків річних від прострочених сум та 2806,87 грн. втрат від інфляції.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 05.04.2021 у справі №907/873/20 та ухвалити нове рішення яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Яцини Володимира Олександровича. До апеляційної скарги додано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 справу №907/873/20 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя (суддя-доповідач), члени колегії - Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 апеляційну скаргу залишено без руху, та встановлено апелянту строк - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених недоліків, а саме для надання суду доказів сплати судового збору в розмірі 3 153,00 грн., надання доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження, встановлено позивачу строк до 10.06.2021 для подання суду відзиву на апеляційну скаргу, призначено справу №907/873/20 до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

01.06.2021 від ФОП Яцини В.О. надійшов відзив, у якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі та відмовити у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Фізична особа-підприємець Яцина Володимир Олександрович звернувся до Господарського суду Закарпатської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» про стягнення стягнення 650 020,16 грн., які включають 544 000,00 грн. боргу за надані на підставі поданих суду договорів-заявок у кількості 97 штук послуги перевезення, а також 66296,83 грн. втрат від інфляції та 39 723,33 грн. трьох відсотків річних, нарахованих у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання по оплаті цих послуг. Позов заявлено з посиланням на статті 526, 530, 625, 629, 909 Цивільного кодексу України та ст. ст. 193, 307 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.11.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2020 постановлено роз`єднати позовні вимоги фізичної особи-підприємця Яцини Володимира Олександровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005», виділивши в самостійні провадження частину позовних вимог, зокрема, позовні вимоги про стягнення 30253,72 грн. за Договорами - заявками №0224 від 05.04.2018, №0245 від 13.04.2018, №0253-01 від 17.04.2018, №0247 від 24.04.2018 та №0275-01 від 24.04.2018 виділено в самостійне провадження.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.12.20 справу №907/873/20 прийнято до свого провадження; розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено строки для подання сторонами заяв по суті спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не оплатив надані йому за Договорами - заявками №0224 від 05.04.2018, №0245 від 13.04.2018, №0253-01 від 17.04.2018, №0247 від 24.04.2018 та №0275-01 від 24.04.2018 послуги перевезення, внаслідок чого у нього виникла заборгованість на суму 25600,00 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 1846,85 грн. трьох відсотків річних від прострочених сум, а також 2806,87 грн. втрат від інфляції.

Відповідач відзиву на позов в суді першої інстанції не подав.

Ухвалюючи оскаржене рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 30253,72 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення було ухвалене за невстановлення обставин, які мають значення для справи, на підставі не повністю досліджених доказів з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вказує, що не отримував копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі та ухвали про роз`єднання позовних вимог, що унеможливило подання відповідачем заперечень у розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження та подання заяви про застосування строків позовної давності, подання відзиву на позовну заяву з доказами на свій захист. Вказані обставини є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Також скаржник вважає, що ухвала суду першої інстанції від 16.12.2020 про роз`єднання позовних вимог на 20 самостійних проваджень є безпідставною та процесуально необґрунтованою, в цьому випадку роз`єднання має наслідком ускладнення в доступі до правосуддя, а не сприяння виконанню завдання господарського судочинства, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №420/3956/20 є визначальною умовою для роз`єднання позовних вимог.

До апеляційної скарги додано заяву про застосування строків позовної давності, обґрунтовану тим, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість по оплаті послуг перевезення за договорами-заявками №0224 від 05.04.2018, №0245 від 13.04.2018, №0253-01 від 17.04.2018, №0247 від 24.04.2018 та №0275-01 від 24.04.2018, а також втрат від інфляції та трьох відсотків пені, нарахованих у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання. Однак, позивач не надав суду підтвердження надсилання відповідачу копій будь-яких претензій щодо оплати наданих послуг з періоду 03.11.2017 до дати подання позовної заяви - 29.10.2020. Оскільки відповідно до ч.3 ст.925 ЦК України до вимог, що випливають з договорів перевезення вантажу, застосовується позовна давність строком в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), а відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів відлік терміну позовної давності починається по закінченні тримісячного терміну з дня укладення договору перевезення. Таким чином строк позовної давності за заявленими позивачем вимогами минув до дня звернення до суду, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Із покликанням на правові висновки Верховного суду України у постанові від 24.10.2018 у справі №317/3698/15-ц апелянт вказує, що якщо відповідач, який не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалась ним у суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що матеріали справи містять докази отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі від 30.12.2020, відтак доводи про те, що відповідач не був обізнаний про існування справи №907/873/20 не відповідають фактичним обставинам. Позивач звертає увагу, що апелянт не надав суду жодних доказів на спростування обґрунтованості позовних вимог. Щодо застосування наслідків спливу позовної давності позивач вказує, що відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів у випадку навмисного правопорушення або неналежного виконання обов`язків, що прирівнюється до навмисного правопорушення, термін позовної давності встановлюється в три роки. Позивач вважає, що відповідач навмисно не проводив розрахунки та порушив умови договору, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність терміном три роки, яку позивачем не пропущено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №420/3956/20, на яку покликається скаржник, предметом розгляду була касаційна скарга на ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду про повернення позовної заяви у зв`язку з тим, що позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам і відсутні законні підстави для їхнього роз`єднання в окремі провадження. Тобто фактичні обставини справи №420/3956/20 не є тотожними даному спору.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020 про прийняття справи №907/873/20 до провадження після роз`єднання позовних вимог ФОП Яцини В.О. до ТзОВ «ТПК 2005» зі стадії відкриття провадження у справі, призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлення відповідачу строку на подання відзиву на позов було надіслано відповідачеві на адресу, що відповідає відомостям щодо місцезнаходження юридичної особи, розміщеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських організацій - 88000, м.Ужгород, вулиця Гранітна, будинок 17.

Також мотивувальна частина ухвали від 30.12.2020 містить відомості щодо змісту ухвали Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2020 про роз`єднання позовних вимог ФОП Яцини В.О. до ТзОВ «ТПК 2005» шляхом виділення у двадцять самостійних проваджень.

Вказану ухвалу відповідач отримав 04.01.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за №790 (а/с 47).

Відповідно до п.3 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Слід зазначити, що будучи обізнаним зі змістом ухвали Господарського суду Закарпатської області від 30.12.2020 про прийняття справи №907/873/20 до провадження та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідач не був позбавлений права та можливості ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження чи права подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін з дотриманням вимог, передбачених у ч.7 ст.252 ГПК України, а також права подання інших процесуальних заяв, клопотань, заперечень, доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів відхиляє за необґрунтованістю доводи апелянта про те, що внаслідок неотримання ухвали про відкриття провадження у справі від 04.11.2020 та ухвали про роз`єднання позовних вимог від 16.02.2020 у справі №907/736/20 відповідач був позбавлений можливості подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та подання заяви про застосування строків позовної давності, подання відзиву на позовну заяву з доказами на свій захист.

Щодо доводів скаржника про необґрунтованість роз`єднання позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 173 ГПК в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

За змістом частини першої статті 173 ГПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги (1) не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); (2) не співвідносяться між собою як основна та похідна.

У той же час аналіз пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України у системному співвідношенні з приписами статті 173 цього Кодексу свідчить про те, що у разі порушення правил об`єднання позовних вимог суд з метою виконання завдання господарського судочинства може не повертати позовну заяву, а за клопотанням учасника справи або за власною ініціативою самостійно роз`єднати позовні вимоги за правилами частини шостої статті 173 ГПК України та розглянути кожну з заявлених вимог окремо.

Тобто, приписи частини шостої статті 173 ГПК України суд, з урахуванням конкретних обставин, має право застосувати як у разі дотримання правил об`єднання позовних вимог, так і у випадку їх порушення (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №910/15196/20).

Предметом позовних вимог у поданій на розгляд суду позовній заяві є стягнення коштів, які складають суму боргу за послуги перевезення, надані на виконання договорів-заявок у кількості 97 штук, а також трьох відсотків річних за користування чужими коштами та втрат від інфляції, нарахованих позивачем по кожному договору окремо в зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по оплаті отриманих послуг.

Позовні вимоги хоча і є тотожними між одними і тими ж суб`єктами господарювання, однак, виникають з різних правових підстав і за своїм змістом є окремими предметами спору; відносно кожної наданої послуги перевезення подані окремі розрахунки заборгованості, зазначені вимоги не пов`язані спільними доказами, з яких неможливо було б відокремити дані щодо кожної окремої заявки, тобто заявлені позивачем вимоги не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Статтею 173 Господарського процесуального кодексу України визначено право суду за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи, до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про роз`єднання позовних вимог суд постановляє ухвалу.

За вказаних обставин, судова колегія вважає, що сумісний розгляд заявлених позивачем позовних вимог ускладнив би виконання завдання господарського судочинства щодо ефективного захисту порушених прав та своєчасного вирішення спору; перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору у межах процесуальних строків, встановлених ГПК України, оскільки дослідження обставин справи та перевірка їх доказами може зайняти значний проміжок часу.

Отже, суд першої інстанції правомірно роз`єднав позовні вимоги за клопотанням позивача, виділивши в самостійні провадження вимоги про стягнення боргу, зокрема, позовні вимоги про стягнення 30253,72 грн. за Договорами - заявками №0224 від 05.04.2018, №0245 від 13.04.2018, №0253-01 від 17.04.2018, №0247 від 24.04.2018 та №0275-01 від 24.04.2018.

Матеріалами справи підтверджуються наступні фактичні обставини спору.

Між Фізичною особою - підприємцем Яциною Володимиром Олександровичем (позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» (відповідач, замовник) укладено Одноразовий договір - заявку № 0224 на перевезення вантажів автотранспортом від 06.04.2018, який регулює порядок відносин, що виникають між сторонами при перевезенні вантажів з 05-04-2018 до 06-04-2018 за маршрутом Словаччина - Україна з наступними умовами: Вантаж (цегла на палетах вагою до 24т), автомобіль ДАФ НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Сума фрахту становить 6000,00 грн; порядок та форма розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5-10 банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акта виконаних робіт, рахунку - фактури, CMR, договору - заявки).

На виконання вказаного договору - заявки позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується CMR №193041954 та Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №115 від 06 квітня 2018 року. Акт складений в місті Ужгород; сторони підписали, що претензій одна до одної не мають. Додатком до акту є виписаний цього ж дня рахунок №115 на вказану суму.

Доказів оплати відповідачем наданих послуг матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено вимогу про стягнення 438,55 грн. трьох відсотків річних, а також 698,57 грн втрат від інфляції.

Між Фізичною особою - підприємцем Яциною Володимиром Олександровичем (позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» (відповідач, замовник) укладено Одноразовий договір - заявку № 0245 на перевезення вантажів автотранспортом від 13.04.2018, який регулює порядок відносин, що виникають між сторонами при перевезенні вантажів з 13-04-2018 до 16-04-2018 за маршрутом Словаччина - Україна з наступними умовами: Вантаж (цегла на палетах вагою до 24т), автомобіль МІ 927 СU / MI 521 YF. Сума фрахту становить 6000,00 грн; порядок та форма розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5-10 банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акта виконаних робіт, рахунку - фактури, CMR, договору - заявки).

На виконання вказаного договору - заявки позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується CMR №193041976 та Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №121 від 16 квітня 2018 року. Акт складений в місті Ужгород; сторони підписали, що претензій одна до одної не мають. Додатком до акту є виписаний цього ж дня рахунок №121 на вказану суму.

Доказів оплати відповідачем наданих послуг матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та заявлено вимогу про стягнення 433,62 грн трьох відсотків річних, а також 645,40 грн втрат від інфляції.

Між Фізичною особою - підприємцем Яциною Володимиром Олександровичем (позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» (відповідач, замовник) укладено Одноразовий договір - заявку №0253-01 на перевезення вантажів автотранспортом від 17.04.2018, який регулює порядок відносин, що виникають між сторонами при перевезенні вантажів з 17-04-2018 до 18-04-2018 за маршрутом Україна, м. Ужгород - Україна, м. Львів з наступними умовами: Вантаж (керамічні блоки вагою до 24т), автомобіль ДАФ НОМЕР_3 / НОМЕР_4 . Сума фрахту становить 3800,00 грн; порядок та форма розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5-10 банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акта виконаних робіт, рахунку - фактури, CMR, договору - заявки).

На виконання вказаного договору - заявки позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується ТТН №Р248 від 17 квітня 2018 року та Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 128 від 18 квітня 2018 року. Акт складений в місті Ужгород; сторони підписали, що претензій одна до одної не мають. Додатком до акту є виписаний цього ж дня рахунок №128 на вказану суму.

Доказів оплати відповідачем наданих послуг матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 273,00 грн трьох відсотків річних, а також 408,75 грн втрат від інфляції.

Між Фізичною особою - підприємцем Яциною Володимиром Олександровичем (позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» (відповідач, замовник) укладено Одноразовий договір - заявку № 0247 на перевезення вантажів автотранспортом від 24.04.2018, який регулює порядок відносин, що виникають між сторонами при перевезенні вантажів з 24-04-2018 до 25-04-2018 за маршрутом Словаччина - Україна з наступними умовами: Вантаж (цегла на палетах вагою до 24т), автомобіль BJ 414 BR; BJ 464 YD. Сума фрахту становить 6000,00 грн; порядок та форма розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5-10 банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акта виконаних робіт, рахунку - фактури, CMR, договору - заявки).

На виконання вказаного договору - заявки позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується CMR №193042010 та Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №138 від 25 квітня 2018 року. Акт складений в місті Ужгород; сторони підписали, що претензій одна до одної не мають. Додатком до акту є виписаний цього ж дня рахунок №138 на вказану суму.

Доказів оплати відповідачем наданих послуг матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 429,18 грн трьох відсотків річних, а також 645,40 грн втрат від інфляції.

Між Фізичною особою - підприємцем Яциною Володимиром Олександровичем (позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» (відповідач, замовник) укладено Одноразовий договір - заявку №0275-01 на перевезення вантажів автотранспортом від 24.04.2018, який регулює порядок відносин, що виникають між сторонами при перевезенні вантажів з 24-04-2018 до 25-04-2018 за маршрутом Україна, м. Ужгород - Україна, м. Львів з наступними умовами: Вантаж (керамічні блоки вагою до 24т), автомобіль Сканія НОМЕР_5 / НОМЕР_6 . Сума фрахту становить 3800,00 грн; порядок та форма розрахунку: безготівковий розрахунок протягом 5-10 банківських днів з дня отримання оригіналів документів (акта виконаних робіт, рахунку - фактури, CMR, договору - заявки).

На виконання вказаного договору - заявки позивач здійснив перевезення вантажу, що підтверджується Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 139 від 26 квітня 2018 року. Акт складений в місті Ужгород; сторони підписали, що претензій одна до одної не мають. Додатком до акту є виписаний цього ж дня рахунок № 139 на вказану суму.

Доказів оплати відповідачем наданих послуг матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 271,50 грн. трьох відсотків річних, а також 408,75 грн. втрат від інфляції.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено одноразові договори на надання послуг по перевезенню вантажів.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 929, 931 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами. Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Нормами ст. 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати за договорами - заявками на надання послуг по перевезенню вантажів.

Пунктом 2 договорів - заявок сторони погодили вартість послуг по перевезенню вантажів. Оплата за надані послуги повинна бути проведена по безготівковому розрахунку протягом 10 банківських днів по отримання оригіналів документів (акта виконаних робіт, рахунку - фактури, CMR, договору - заявки).

Факт надання послуг на заявлену суму підтверджується наявними у матеріалах справи Актами виконаних робіт, підписаними уповноваженим представником відповідача. Вказаними актами сторонами також зафіксовано відсутність претензій одна до одної.

Оскільки додатками до Актів є договори-заявки та рахунки на оплату, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вручення таких документів відбулося в день підписання Акту виконаних робіт. Зважаючи на встановлений договорами порядок розрахунків, відлік строку на оплату отриманих відповідачем послуг, тривалістю п`ять або десять банківських днів, починається з дня наступного, за днем підписання відповідного Акту виконаних робіт.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Доказів оплати наданих послуг всього на суму 25600,00 грн. матеріали справи не містять, тому вимога по стягнення суми боргу в примусовому порядку є підставною та обґрунтованою.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

За таких обставин, вимога позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 25600,00 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні ж нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів апеляційної інстанції, провівши власний перерахунок наведених позивачем розрахунків річних та інфляційних втрат по кожному договору окремо за період: з дня виникнення прострочення (наступний день після спливу 10 банківських днів) до дня складання позовної заяви (22.10.2020), погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що вимоги про стягнення 1846,85 грн. трьох відсотків річних від прострочених сум, а також 2806,87 грн. втрат від інфляції підлягають до задоволення повністю.

За таких обставин, вірними є висновки місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення 30253,72 грн.

Щодо поданої скаржником заяви про застосування до позивача наслідків спливу позовної давності щодо основної та додаткових вимог колегія суддів зазначає наступне.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (така правова позиція відображена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач 04.01.2021 отримав ухвалу місцевого господарського суду про відкриття провадження від 30.12.2020, надіслану на його юридичну адресу, тобто відповідач знав про розгляд справи в суді першої інстанції та міг подати відповідну заяву до винесення рішення, а також міг подати відповідні докази та заперечення, однак, не вчинив відповідних дій, а отже, не скористався наданим йому процесуальними правами.

При цьому відсутні підстави для застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного суду України у справі №317/3698/15-ц, на які покликається скаржник, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 13, ч.2 ст.14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТПК 2005» №13 від 23.04.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/1493/21 від 27.04.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Господарського суду Закарпатської області від 05.04.2021 у справі №907/873/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.