ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2021 р. Справа № 911/1553/21

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи
за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан»

про стягнення штрафних санкцій

без виклику учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:
До Господарського суду Київської області звернулось Міністерство оборони України (далі позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» (далі відповідач, ТОВ «ЗТМ «Аріан») про стягнення штрафних санкцій у розмірі 66535,00 грн на підставі договору № 286/1/20/36 від 30.04.2020.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.04.2020 між Міністерством оборони України, як замовником, та ТОВ «ЗТМ «Аріан», як постачальником, укладено договір № 286/1/20/36 про постачання для державних потреб мастильних засобів (моторні оливи) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити на користь замовника, у строк до 30.05.2020, продукцію у кількості 40,0 тонн. Однак, як стверджує позивач, всупереч умовам укладеного договору постачальником було недопоставлено 6,694 тонн продукції на суму 265082,40 грн, внаслідок чого позивач, на підставі п. 7.3.2 зазначеного договору, нарахував 47979,00 грн пені та 18555,77 грн штрафу за непоставку продукції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.06.2021 відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Через канцелярію суду 02.07.2021 від ТОВ «ЗТМ «Аріан» надійшов відзив від 24.06.2021 на позовну заяву, у якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 18000,00 грн, а також накласти штраф на позивача за зловживання ним процесуальними правами, відповідно до ст. 135 Господарського процесуального кодексу України, в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (22700,00 грн).

Мотивуючи заперечення проти позову, відповідач, зокрема, зауважує на те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі за позовом ТОВ «ЗТМ «Аріан» до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості за договором поставки № 286/1/20/36 від 30.04.2020 (справа № 910/592/21) позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ «ЗТМ «Аріан» 281080,80 грн заборгованості за даним договором. За твердженнями відповідача, вказане рішення суду набрало законної сили, яким установлено, що саме Міністерством оборони України порушені умови даного договору поставки. Таким чином, на думку відповідача, доводи позивача про те, що відповідачем не виконані умови договору поставки № 286/1/20/36 від 30.04.2020 не відповідають дійсності та спростовуються відповідним судовим рішення, яке набрало законної сили.

Крім того відповідач вважає, що позивач, будучи обізнаним про наявність рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021, яке набрало законної сили, та яким встановлено, що відповідачем умови договору поставки № 286/1/20/36 від 30.04.2020 порушені не були, а навпаки порушення даного договору відбулося з боку Міністерства оборони України, останнім подано завідомо безпідставний позов про стягнення з ТОВ «ЗТМ «Аріан» штрафних санкцій, що, на переконання відповідача, свідчить про наявність підстав для стягнення з позивача штрафу на підставі ст. 135 Господарського процесуального кодексу України.

Також відповідач звертає увагу на те, що ним під час розгляду даної справи будуть понесені витрати на правову допомогу в розмірі 18000,00 грн.

Розглянувши викладене у відзиві відповідачем клопотання про накладення штрафу на позивача за зловживання ним процесуальними правами, відповідно до ст. 135 Господарського процесуального кодексу України, в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (22700,00 грн), суд зазначає таке.

Так, однією із засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 5 ч. 5 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України)суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їх обов`язків.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Слід зазначити, що принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Пунктом 3 ч. 2 ст.43 ГПК України визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Водночас за умови наведення ч. 2 ст. 43 ГПК України переліку дій, які суд може визнати зловживанням процесуальними правами, що суперечить завданню господарського судочинства, виключного переліку дій, які можуть розцінюватися судом як зловживання правом, приписами господарського процесуального кодексу не встановлено.

Суд зазначає, що правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.

Господарський процесуальний обов`язок сторони це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Процесуальні права надані законом тим особам, які беруть участь у процесі для сприяння суду при розгляді справ, для сприяння їх правильному вирішенню, і кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, для затягування розгляду, для створення перешкод опоненту) вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто зловживає ним.

Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Подання завідомо безпідставного позову означає, що позивач завчасно (заздалегідь наперед) усвідомлював безпідставність свого позову та всупереч інтересам правосуддя, а також завдання господарського судочинства, звернувся з таким позовом.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом є порушення прав або охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулася з таким позовом. При цьому, реалізуючи своє право на судовий захист, позивач визначає зміст свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу та обґрунтовує підстави позову, виходячи з власного суб`єктивного уявлення про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав або охоронюваних законом інтересів, а також обирає спосіб захисту такого права.

В свою чергу формулювання позовних вимог відноситься до виключної компетенції позивача у справі, оскільки згідно ст. 14 ГПК України за принципом диспозитивності учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Водночас суд перевіряє доводи позивача та залежно від встановленого вирішує питання про наявність або відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права або інтересу, а також з`ясовує, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбаченим законодавством способам, а також чи забезпечує спосіб захисту поновлення порушеного права позивача.

При цьому питання штучності позову не може вирішуватися на стадії подачі позову та до початку розгляду справи по суті без встановлення обставин справи.

Разом з тим у вирішенні питання про визнання тих чи інших дій зловживанням процесуальними правами, позиція учасника справи є важливою, але не вирішальною, оскільки законодавець відносить ці повноваження до виключної компетенції судів.

Таким чином, за результатами розгляду відповідного клопотання відповідача, суд залишив його без задоволення.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі позивач відповідь на відзив до суду не надіслав.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
Між Міністерством оборони України (замовник) та ТОВ «ЗТМ «Аріан» (постачальник) 30.04.2020 укладено договір № 286/1/20/36 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні оливи) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався постачити у 2020 році мастильні засоби (09210000-4) (моторні оливи) (лот 2: (09211100-2) моторні оливи (олива моторна 10w40 API CI-4/SL), а саме: олива моторна універсальна «АРІАН ДИЗЕЛЬ СУПЕР» SAE 10W-40 API CS-4/SL) (далі продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно Специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки та за цінами згідно з викладеною у п. 1.1 цього Договору Специфікацією.

Зокрема, Специфікацією обумовлено: строк постачання 30 календарних днів з дати підписання договору, в термін до 30.05.2020 включно; загальна кількість продукції 40,0 тонн; загальна вартість продукції з ПДВ 1584000,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 Договору одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального. Центри забезпечення пальним (далі одержувачі замовника) згідно з рознарядками Міністерства оборони України, що є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна Договору становить: без ПДВ 132000,00 грн, крім того ПДВ 264000,00 грн. Ціна Договору, що підлягає оплаті становить 1584000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість та вартість вантажних робіт в місцях завантаження і транспортні витрати (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунок за фактично постачену продукцію здійснюється протягом 30 календарних днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів передбачених цим Договором, але не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення поточного бюджетного року.

Пунктом 4.2 Договору обумовлено, що постачальник зобов`язаний надати замовнику після постачання продукції комплект наступних документів:

- рахунок-фактуру на відвантажену продукцію, яка підписана керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі);

- акт приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440);

- видаткову накладну постачальника, яка містить обов`язкові реквізити та підписана сторонами із зазначенням одержувача замовника фактичної дати надходження продукції;

- повідомлення-підтвердження (Додаток 12.4 Договору), яке оформлюється одержувачем замовника (відповідно до Порядку розподілу та доведення до військ виділених асигнувань, здійснення централізованої оплати товарів, робіт і послуг у Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міноборони України № 757 від 13.12.2016);

- акт прийому-передачі продукції (додаток 12.3 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору постачальником продукція постачається на умовах DDP до складу замовника, відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Згідно з п. 5.2 Договору постачання продукції одержувачам замовника здійснює постачальник виключно за номенклатурою, у кількостях, в строки та за адресами, що зазначені в рознарядках Міністерства оборони України.

Договір вважається виконаним при умові постачання 99% продукції (п. 5.5 Договору).

Підпунктом 6.3.1 Договору обумовлено, що постачальник зобов`язаний забезпечити постачання продукції у строки, встановлені Договором.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірах передбачених пунктом 7.3 Договору.

Відповідно до пп. 7.3.2 Договору за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості продукції. Нарахування неустойки (пеня, штраф) здійснюється замовником починаючи з наступного дня від кінцевої дати постачання товару визначеної договором, до моменту надходження (постачання) товару визначеного актом приймання-передачі у випадках, а саме: при постачанні залізничним транспортом (залізнична станція призначення), документом що підтверджує поставку товару є належним чином оформлена залізнична накладна з відміткою про надходження товару; при постачанні автомобільним транспортом (бази, склади замовника, одержувача) датою постачання товару є дата що зазначена у акті приймання-передачі товару (графа надходження).

Умовами пп. 7.3.6 Договору передбачено, що неустойка (пеня, штраф) за несвоєчасне постачання товару, яка передбачена п. 7.3.2. договору нараховується за весь період прострочення.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 9.1 Договору).

Додатком № 12.1 до Договору сторонами узгоджено порядок приймання продукції, відповідно до п. 3 якого прийняття продукції за кількістю та якістю оформляється актом приймання-передачі (додаток № 22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання-передачі є підтвердженням приймання продукції.

За умовами додатку № 12.2 до Договору «Рознарядка на постачання Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» оливи моторної універсальної «АРІАН ДИЗЕЛЬ СУПЕР» SAE 10W-40 API CI-4/SL, ТУ У 19.2-6:2019» постачальник зобов`язався поставити продукцію одержувачам замовника у строк до 30.05.2020 (включно), а саме:

- військовій частині НОМЕР_1 (поштова адреса: АДРЕСА_1 ) у кількості 2,0 тонни; залізнична станція призначення Сміла;

- військовій частині НОМЕР_2 (поштова адреса: АДРЕСА_2 ) у кількості 5,0 тонн; залізнична станція призначення Біла Церква;

- військовій частині НОМЕР_3 (поштова адреса: АДРЕСА_3 ; склад пального: АДРЕСА_4 ) у кількості 7,0 тонн; залізнична станція призначення Індустріальна;

- військовій частині НОМЕР_4 (поштова адреса: АДРЕСА_5 ) у кількості 4,0 тонни; залізнична станція призначення Дубно;

- військовій частині НОМЕР_5 (поштова адреса: АДРЕСА_6 ) у кількості 4,0 тонни; залізнична станція призначення Одеса-Застава 1;

- військовій частині НОМЕР_6 (поштова адреса: АДРЕСА_7 ) у кількості 7,0 тонн; залізнична станція призначення Нікополь;

- військовій частині НОМЕР_7 (поштова адреса: АДРЕСА_8 ; адреса відділу зберігання пального: 03115, м. Київ, вул. Відпочинку, 9-а) у кількості 4,0 тонни; залізнична станція призначення Святошин;

- військовій частині НОМЕР_8 (поштова адреса: АДРЕСА_9 ; адреса відділу зберігання пального: 80363, Львівська обл., Жовківський р-н, смт Куликів) у кількості 2,0 тонни; залізнична станція призначення Куликів;

- військовій частині НОМЕР_9 (поштова адреса: 56663, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, с. Костянтинівка) у кількості 5,0 тонн; залізнична станція призначення Баловне.

Міністерством оборони України до позовної заяви долучено копії актів приймання-передачі, які свідчать про те, що в період з 19.05.2020 по 28.05.2020 постачальник передав, а одержувачі замовника прийняли обумовлену Договором продукцію у кількості 33,306 тонн, а саме:

- за актом № 69 (дата початку приймання: 19.05.2020; дата закінчення приймання: 21.05.2020) військовій частині НОМЕР_7 передано 4,004 тонни продукції;

- за актом № 79 (дата початку приймання: 21.05.2020; дата закінчення приймання: 21.10.2020) військовій частині НОМЕР_2 передано 5,096 тонн продукції;

- за актом № 120(дата початку приймання: 22.05.2020; дата закінчення приймання: 27.05.2020) військовій частині НОМЕР_5 передано 4,004 тонни продукції;

- за актом № 21 (дата початку приймання: 27.05.2020; дата закінчення приймання: 02.06.2020) військовій частині НОМЕР_9 передано 5,096 тонн продукції;

- за актом № 12/12 (дата початку приймання: 28.05.2020; дата закінчення приймання: 02.06.2020) військовій частині НОМЕР_4 передано 4,004 тонни продукції;

- за актом № 30 (дата початку приймання: 28.05.2020; дата закінчення приймання: 03.06.2020) військовій частині НОМЕР_8 передано 2,002 тонни продукції;

- за актом № 23 (дата початку приймання: 28.05.2020; дата закінчення приймання: 04.06.2020) військовій частині НОМЕР_1 передано 2,002 тонни продукції;

- за актом № 60 (дата початку приймання: 28.05.2020; дата закінчення приймання: 18.11.2020) військовій частині НОМЕР_6 передано 7,098 тонн продукції.

Як вбачається зі змісту викладених у позовній заяві обставин, всупереч умовам укладеного договору постачальником було недопоставлено 6,694 тонн продукції на суму 265082,40 грн, документи, що підтверджують постачання продукції у зазначеній кількості, за твердженнями позивача, на адресу Міністерства оборони України не було надано.

У зв`язку з цим Міністерство оборони України, на підставі підпункту 7.3.2 Договору, здійснило нарахування пені постачальнику в розмірі 0,1% за непоставку продукції у кількості 6,694 тонн вартістю 265082,40 грн (за період прострочення з 31.05.2020 по 28.11.2020), а також, за прострочення виконання зобов`язання з поставки продукції понад 30 днів, додатково нарахував 7% штрафу від вказаної вартості продукції.

Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь штрафні санкції у розмірі 66535,00 грн за невиконання зобов`язання з поставки продукції у кількості 6,694 тонн вартістю 265082,40 грн у строк до 30.05.2020.

Зі свого боку відповідач, заперечуючи проти позову, стверджував про те, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі за позовом ТОВ «ЗТМ «Аріан» до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості за договором поставки № 286/1/20/36 від 30.04.2020 (справа № 910/592/21) позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ «ЗТМ «Аріан» 281080,80 грн заборгованості за даним договором. Позивач вважає, що обставини, установлені зазначеним судовим рішенням, яке набрало законної сили, спростовують доводи позивача про те, що відповідачем не виконані умови договору поставки № 286/1/20/36 від 30.04.2020.

Так, судом установлено, що ТОВ «ЗТМ «Аріан» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Міністерства оборони України про стягнення заборгованості в розмірі 281080,80 грн.

Позовні вимоги за вказаним позовом обґрунтовані порушенням Міністерством оборони України зобов`язань за Договором про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні оливи) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) № 286/1/20/36 від 30.04.2020, в частині здійснення розрахунків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/592/21 зазначений позов ТОВ «ЗТМ «Аріан» задоволено повністю; стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ «ЗТМ «Аріан» заборгованість у розмірі 281080,80 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4216,21 грн.

Судом під час розгляду справи № 910/592/21 установлено, що у період з 19 до 28 травня 2020 року ТОВ «ЗТМ «Аріан» відвантажено у місця вказані в рознарядках за Договором, а відповідними одержувачами Міністерства оборони України прийнято в подальшому наступну продукцію:

- 4,004 тонни (отримувач військова частина НОМЕР_7 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000366 від 19.05.2020;

- 4,004 тонни (отримувач військова частина НОМЕР_5 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000372 від 21.05.2020;

- 5,096 тонн (отримувач військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000371 від 21.05.2020;

- 7,098 тонн (отримувач військова частина НОМЕР_3 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000386 від 25.05.2020, товарно-транспортною накладною № 85 від 25.05.2020, Актом приймання-передачі № 14 від 26.05.2020, повідомленням-підтвердженням № 2030 від 05.06.2020;

- 7,098 тонн (отримувач військова частина НОМЕР_6 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000393 від 26.05.2020;

- 5,096 тонн (отримувач військова частина НОМЕР_9 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000394 від 26.05.2020;

- 4,004 тонни (отримувач військова частина НОМЕР_4 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000402 від 27.05.2020;

- 2,002 тонни (отримувач військова частина НОМЕР_8 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000401 від 27.05.2020;

- 2,002 тонни (отримувач військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується видатковою накладною А-00000417 від 28.05.2020.

Також судом у справі № 910/592/21 зазначено, що із матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що у травні 2020 року на підставі рознарядки Міністерства оборони України на зазначені в ній адреси та відповідним одержувачам Міністерства оборони України було поставлено, а останніми в подальшому прийнято від ТОВ «ЗТМ «Аріан» продукцію у загальному обсязі 40,404 тонн, загальною вартістю 1599998,40 грн (з ПДВ), і зокрема:

- військовою частиною НОМЕР_3 Продукцію обсягом 7,098 тонн, загальною вартістю 281080,80 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_9 Продукцію обсягом 5,096 тонн, загальною вартістю 201801,60 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_6 Продукцію обсягом 7,098 тонн, загальною вартістю 281080,80 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_2 Продукцію обсягом 5,096 тонн, загальною вартістю 201801,60 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_7 Продукцію обсягом 4,004 тонни, загальною вартістю 158558,40 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_5 Продукцію обсягом 4,004 тонни, загальною вартістю 158558,40 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_1 Продукцію обсягом 2,002 тонни, загальною вартістю 79279,20 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_4 Продукцію обсягом 4,004 тонни, загальною вартістю 158558,40 грн (з ПДВ);

- військовою частиною НОМЕР_8 Продукцію обсягом 2,002 тонни, загальною вартістю 79279,20 грн (з ПДВ).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з такого.

Між сторонами у справі виникли спірні правовідносини за договором від 30.04.2020 № 286/1/20/36 про постачання для державних потреб мастильних засобів (09210000-4) (моторні оливи) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), який за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За твердженнями позивача, відповідачем не виконано взятого на себе за Договором зобов`язання та не передано замовнику в строк до 30.05.2020 обумовлену договором продукцію у кількості 6,694 тонн на суму 265082,40 грн, що стало підставою для нарахування позивачем, передбачених пп. 7.3.2 Договору, пені та штрафу за порушення строків поставки відповідної продукції.

Порушенням зобов`язання відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення в сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

За умовами договору № 286/1/20/36 від 30.04.2020 сторонами погоджено, що поставці підлягає продукція у кількості 40,0 тонн загальною вартістю 1584000,00 грн у строк до 30.05.2020 (включно).

Судом установлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/592/21 позов ТОВ «ЗТМ «Аріан» задоволено повністю та стягнуто з Міністерства оборони України на користь ТОВ «ЗТМ «Аріан» заборгованість у розмірі 281080,80 грн за договором № 286/1/20/36 від 30.04.2020.

Під час розгляду справи № 910/592/21 суд установив обставини належного виконання ТОВ «ЗТМ «Аріан» своїх зобов`язань за договором № 286/1/20/36 від 30.04.2020, зокрема те, що у травні 2020 року на підставі рознарядки Міністерства оборони України на зазначені в ній адреси та відповідним одержувачам Міністерства оборони України поставлено, а останніми в подальшому прийнято від ТОВ «ЗТМ «Аріан» продукцію у загальному обсязі 40,404 тонн, загальною вартістю 1599998,40 грн (з ПДВ).

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, станом на дату ухвалення рішення у справі № 911/1553/21 рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 у справі № 910/592/21 в апеляційному порядку не оскаржене, доказів протилежного сторонами суду не надано.

Отже, в силу ст. 241 ГПК України, вказане рішення є таким, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у частині 2 статті Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 909/447/19 та від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18.

Під час розгляду справи суд установив, що ТОВ «ЗТМ «Аріан» у повному обсязі виконано взяті на себе зобов`язання за договором № 286/1/20/36 від 30.04.2020 та поставлено протягом травня 2020 року на користь одержувачів Міністерства оборони України обумовлену Договором продукцію у загальному обсязі 40,404 тонн, загальною вартістю 1599998,40 грн (з ПДВ), що підтверджується судовим рішенням від 05.04.2021 у справі № 910/592/21, яке набрало законної сили.

За приписом ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи аргументи позивача про те, що відповідачем не виконано зобов`язання з поставки продукції у кількості 6,694 тонн на суму 265082,40 грн у строк до 30.05.2020 та наявність, у зв`язку з цим, підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

З`ясувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду, не були порушені відповідачем під час виконання договору № 286/1/20/36 від 30.04.2020, тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, сплачений за подання до господарського суду позовної заяви судовий збір покладається на позивача.

Слід також зазначити, що у відзиві на позовну заяву відповідач заявив до стягнення з позивача 18000,00 грн витрат на правову допомогу.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано суду:

- копію договору від 18.06.2021 № 18-Г/2021 про надання правової допомоги (далі договір № 18-Г/2021, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Анвальт» та ТОВ «ЗТМ «Аріан», як клієнтом;

- копію ордеру серії КС № 589238 на надання правової допомоги адвокатом Мещаніновим А.М., виданого 18.06.2021 Адвокатським бюро «Анвальт»;

- копію додатку № 1 до договору № 18-Г/2021 про надання правової допомоги від 18.06.2021 «Розрахунок суми гонорару за надання правової допомоги»;

- копію акта приймання-передачі наданих послуг від 23.06.2021 на суму в розмірі 18000,00 грн.

Так, відповідно до п. 1.1 договору № 18-Г/2021 клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги та представництва його інтересів в Господарському суді Київської області, а в разі необхідності в судах, апеляційної та касаційної інстанції у справі за позовом Міністерства оборони України до ТОВ «ЗТМ «Аріан» про стягнення штрафних санкцій за договором поставки № 286/1/20/36 від 30.04.2020, а клієнт в свою чергу прийняти надані послуги та належним чином здійснити за них оплату, на умовах і в порядку визначеному даним договором.

За умовами п. 2.8 договору № 18-Г/2021 для виконання його умов Адвокатське об`єднання призначає адвоката Мещанінова А.М., якому надається право підписання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг та інших процесуальних документів необхідних для виконання даного договору.

За надання правової допомоги клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 18000,00 грн протягом двох днів з моменту винесення рішення суду на користь клієнта (п. 4.1 договору № 18-Г/2021).

Пунктом 4.2 договору № 18-Г/2021 передбачено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість.

Відповідно до п. 7.1 договору № 18-Г/2021 останній укладений на строк один рік і діє до 18.06.2022 та набирає чинності з моменту його підписання.

Між Адвокатським об`єднанням «Анвальт» та ТОВ «ЗТМ «Аріан» 23.06.2021 на виконання зазначеного договору про надання правової допомоги складено та підписано акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого Адвокатським об`єднанням «Анвальт» було надано, а клієнтом прийнято наступні послуги (правова допомога):

- вивчення позовної заяви з додатками по справі № 911/1553/21. Підбір нормативно-правової бази, аналіз судової практики з аналогічних справ, зокрема щодо правових висновків ВС з приводу зловживання процесуальними правами. Роз`яснення клієнту щодо можливих варіантів дій та розроблення стратегії захисту останнього; розмір винагороди 7500,00 грн;

- підготовка та подача відзиву на позов у справі № 911/1553/21 про стягнення пені та штрафу; розмір винагороди 6000,00 грн;

- підготовка та подача заперечення на відповідь на відзив у справі № 911/1553/21 про стягнення пені та штрафу; розмір винагороди 4500,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Слід зазначити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Частиною 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Суд зазначає, що заперечень щодо розміру судових витрат на правничу допомогу чи клопотання про зменшення суми витрат з контррозрахунком від позивача не надходило.

При цьому судом враховано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Отже суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, яка має право на таке відшкодування, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи надані суду докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд доходить висновку, що відповідачем надано суду підтверджуючі докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн, з яких: 7500,00 грн за вивчення позовної заяви з додатками по справі № 911/1553/21, підбір нормативно-правової бази, аналіз судової практики з аналогічних справ, зокрема щодо правових висновків ВС з приводу зловживання процесуальними правами, роз`яснення клієнту щодо можливих варіантів дій та розроблення стратегії захисту останнього; розмір винагороди; 6000,00 грн за підготовку та подачу відзиву на позов у справі № 911/1553/21 про стягнення пені та штрафу.

Разом з тим суд не вбачає підстав для відшкодування витрат відповідача в частині підготовки та подачі заперечення на відповідь на відзив (4500,00 грн), оскільки позивачем не було подано відповіді на відзив на позовну заяву. В свою чергу відповідачем, за таких обставин, не здійснювалась підготовка та подача заперечення на відповідь на відзив, а тому вказана послуга не може бути врахована судом у витрати, понесені відповідачем в рамках розгляду справи № 911/1553/21.

Враховуючи викладене, категорію спору, ціну позову, загальний розмір понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, надані суду докази на підтвердження понесених витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог відповідача про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13500,00 грн.

Керуючись ст. 73-80, 126, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод технічних масел «Аріан» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Поліграфічна, буд. 12; ) 13500 (тринадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін