ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 420/1902/19

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Овчар А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до відповідача Державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, буд. 6)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про визнання протиправним рішення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та про зобов`язання здійснити державну реєстрацію, -

за участю учасників справи:

від позивача: Фатєєва Я.А., адвокат, діє на підставі ордеру

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

01.04.2019 ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення від 15.02.2019 про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи - Приватного підприємства «ПРОФІТ 99»;

- зобов`язати здійснити державну реєстрацію відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «ПРОФІТ 99», відповідно до заяви від 14.02.2019.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що відповідно до п.10 ч.4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» до переліку документів, що подаються для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в ЄДР, у даному випадку, приватного підприємства, подається договір або іншій документ про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи. Інших документів, як стверджує позивач, закон не вимагає. Вказуючи на незаконність рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, позивач посилалась також на неправильне тлумачення суб`єктом владних повноважень законодавства щодо визначення належної особи, яка має право звертатися з відповідною заявою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано повідомлення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи - Приватного підприємства «ПРОФІТ 99» від 15.02.2019; стягнуто з Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 16000 грн.; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; апеляційну скаргу державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 задоволено; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 в частині задоволення позову ОСОБА_1 до державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 про визнання протиправним рішення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи скасовано; ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні цієї вимоги; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 в частині стягнення з державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 16000 грн. скасовано та відмовлено в задоволенні заяви; в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 скасовано; провадження у адміністративній справі №420/1902/19 закрито; роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що вона вправі протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

21.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду із заявою, в якій просила направити справу №420/1902/19 до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2021 заяву ОСОБА_1 задоволено; справу №420/1902/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправним рішення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та про зобов`язання здійснити державну реєстрацію передано до Господарського суду Одеської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 справу №420/1902/19 розподілено судді Бездолі Ю.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи №420/1902/19 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 12.05.2021 о 15:30; запропоновано позивачу надати письмову позицію щодо складу учасників даної справи, із врахуванням того, що Верховним Судом розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

У зв`язку із перебуванням судді Бездолі Ю.С. на лікарняному з 11.05.2021, підготовче засідання 12.05.2021 о 15:30 не відбулось. Після виходу судді Бездолі Ю.С. з лікарняного, ухвалою суду від 24.05.2021 призначено підготовче засіданні у справі №420/1902/19 на 08.06.2021 об 11:00.

07.05.2021 за вх.№12465/21 до суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю. У поданому клопотанні третя особа зазначає, що підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

07.05.2021 за вх.№12490/21 до суду від позивача надійшли пояснення, в яких позивач зазначає, що цей спір можливо віднести до юрисдикції загальних судів. Позивач вказує, що навіть із врахуванням того, що Верховним Судом розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду, він не може заявити будь-яких клопотань про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

У підготовчому засіданні 08.06.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст.ст. 177, 185 ГПК України про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.06.2021 о 12:00.

11.06.2021 за вх.№15841/21 до суду від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшло повідомлення про звільнення ОСОБА_3 з посади Державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради за угодою сторін.

У судовому засіданні 29.06.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 202 ГПК України про відкладення розгляду справи на 20.07.2021 о 14:30;

05.07.2021 за вх.№17914/21 до суду від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшло повідомлення про звільнення ОСОБА_3 з посади Державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради за угодою сторін.

У судовому засіданні 20.07.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 202 ГПК України про відкладення розгляду справи на 27.07.2021 о 16:10.

23.07.2021 за вх.№19773/21 до суду від Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшло повідомлення про звільнення ОСОБА_3 з посади Державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради за угодою сторін.

Ухвалою суду від 27.07.2021, з метою забезпечення позивачу можливості взяти участь у розгляді справи по суті, відкладено розгляд справи №420/1902/19 на 02.08.2021 о 16:30.

У судовому засіданні 02.08.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач та третя особа у підготовчі та судові засідання не з`явились. Судом були вжиті всі можливі заходи належного повідомлення учасників справи про розгляд судом господарської справи, час та місце засідань, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, надіслані на адреси учасників справи. Суд виходить з того, що учасники справи в господарському процесі мають вчиняти належні дії щодо ефективного використання своїх процесуальних прав та виконання обов`язків, а господарський суд, повідомляючи учасників справи шляхом надсилання поштових повідомлень за офіційними, відомими суду, адресами зі свого боку забезпечує їм належні процесуальні гарантії на участь у розгляді справи.

Справа №420/1902/19 розглядалась судом в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з оголошеним загальнодержавним карантином, та про намір вчинити такі дії до суду від учасників справи не надійшло.

Керуючись головною метою внесених законодавцем змін до господарського процесуального законодавства у зв`язку з оголошеним загальнодержавним карантином, господарський суд при розгляді даної справи та інших справ, які перебували та перебувають в провадженні суду в період дії загальнодержавного карантину - керується головними завданнями господарського судочинства та водночас важливістю не формального дотримання процесуальних строків розгляду справи, обчислення яких в період карантину законодавцем змінювалось із визначенням критеріїв оцінки - забезпечення учасникам справ можливості отримати повний та справедливий розгляд господарських справ по суті виниклих між сторонами спірних правовідносин. Господарський суд зі свого боку забезпечив учасникам справи можливість вчинити процесуальні дії повної мірою задля забезпечення гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод - права на справедливий суд, а також забезпечення учасникам справ процесуальних гарантій на отримання справедливого, незалежного та неупередженого судочинства.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до відомостей ЄДР 25.03.2009 Приватне підприємство «Профіт 99» було зареєстровано як юридична особа, власником підприємства зареєстрований ОСОБА_2 .

07.02.2019 ОСОБА_2 , діючи як власник ПП «Профіт 99», прийняв наступні рішення про:

- відміну рішення про припинення ПП «Профіт 99» від 17.12.2018;

- продаж частки засновника у статутному капіталі ПП «Профіт 99» в розмірі 10000 грн., що становить 100 відсотків - ОСОБА_1 ;

- уповноваження ОСОБА_4 здійснити всі дії, пов`язані з державною реєстрацією змін до відомостей ЄДР про підприємство.

Наведене рішення власника ПП «Профіт 99» посвідчено нотаріально.

11.02.2019 між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу частки-засновника у статутному капіталі Приватного підприємства «Профіт 99», предметом якого є купівля-продаж за грошові кошти належної продавцю частки у розмірі 10000 гривень, що становить 100 відсотків, у статутному капіталі Приватного підприємства «Профіт 99», надалі іменованого «Підприємство», з місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код 36435119.

Згідно з п.п. 2-10 договору частка, що відчужується, продається покупцю за 10000 (десять тисяч) гривень. Підписання цього договору свідчить про повну оплату покупцем частки, що відчужується. Покупець стає правонаступником всіх майнових прав та обов`язків, пов`язаних з часткою, що відчужуються, відповідно до законодавства України. Після підписання цього договору покупець зобов`язується внести до ЄДР відповідні зміни до відомостей про підприємство. Право власності переходить до покупця з моменту внесення до ЄДР відомостей про покупця як власника підприємства. Продавець гарантує, що з його боку відсутні будь-які обмеження щодо підписання та виконання цього договору. Продавець гарантує, що частка, що відчужується за цим договором, на момент підписання договору боргами не обтяжена, іншому не продана, не подарована, не відчужена іншим способом, не заставлена, не знаходиться в податковій заставі, в спорі не перебуває, заборона на відчуження (арешт) щодо неї відсутні. Усі спори, що виникають при виконанні цього договору, вирішуються у судовому порядку. Цей договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами своїх обов`язків по ньому. Покупець свідчить, що вона не одружена. Продавець свідчить, що частка, що відчужується, є майном, придбаним до шлюбу, та є його особистою власністю.

Таким чином, 11.02.2019 ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 частку у статутному капіталі ПП «Профіт 99» у розмірі 10000 грн., що становить 100 відсотків статутного капіталу.

11.02.2019 ОСОБА_1 як новий власник ПП «Профіт 99» прийняла рішення про зміну місцезнаходження підприємства, звільнення ОСОБА_2 від виконання обов`язків директора, про самостійне здійснення прав щодо управління підприємством, зміну інформації для здійснення зв`язку з юридичною особою, зміну видів діяльності та затвердження статуту ПП «Профіт 99» в новій редакції. У пункті 8 наведеного рішення, ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_4 здійснити всі дії, пов`язані з державною реєстрацією змін до відомостей ЄДР про ПП «Профіт 99».

Підпис ОСОБА_1 на рішенні від 11.02.2019 був посвідчений нотаріально. Також ОСОБА_1 виклала Статут ПП «ПРОФІТ 99» в новій редакції, підписала його, підпис був посвідчений нотаріально.

14.02.2019 ОСОБА_4 звернулася до відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Для проведення реєстраційних дій ОСОБА_4 надала наступні документи:

- рішення власника ПП «Профіт 99» ОСОБА_1 від 11.02.2019, справжність підпису на якому нотаріальна посвідчена приватним нотаріусом;

- Статут ПП «Профіт 99» в новій редакції, затверджений рішенням власника ОСОБА_1 ;

- договір купівлі-продажу частки засновника у статутному капіталі ПП «Профіт 99»;

- квитанцію про сплату адміністративного збору.

15.02.2019 державний реєстратор ОСОБА_3 прийняла рішення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів ПП «Профіт 99» на підставі п.1 ч.1 ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Як на фактичну підставу прийняття такого рішення державний реєстратор послався на наступне:

- відсутність необхідних повноважень ОСОБА_4 на здійснення представництва з питань подання документів для державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи ПП «Профіт 99» та отримання виписки, яка технічно передбачається, як результат проведення вищезазначеної реєстраційної дії;

- рішення від 11.02.2019 прийнято неналежною особою ( ОСОБА_1 ), яка не має відповідних для цього повноважень, оскільки згідно з відомостями ЄДР власником та керівником ПП «Профіт 99» є інша особа, а саме - ОСОБА_2 . Дане рішення не містить нотаріального засвідчення справжності підпису ОСОБА_2 , що є необхідним, відповідно до п.6 ч.1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Посилаючись на незаконність рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, зазначивши про неправильне тлумачення суб`єктом владних повноважень законодавства щодо визначення належної особи, яка має право звертатися з відповідною заявою, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом про визнання протиправним рішення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та про зобов`язання здійснити державну реєстрацію.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2021 провадження у адміністративній справі №420/1902/19 закрито; роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що вона вправі протягом десяти днів з дня отримання нею відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

21.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду із заявою, в якій просила направити справу №420/1902/19 до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2021 заяву ОСОБА_1 задоволено; справу №420/1902/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , про визнання протиправним рішення про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи та про зобов`язання здійснити державну реєстрацію передано до Господарського суду Одеської області.

Під час розгляду справи в суді господарської юрисдикції позивач не скористалась належним йому процесуальним правом на заміну відповідача та/або залучення співвідповідача у даній справі, відповідних клопотань про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача до суду від позивача не надійшло.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на наступне.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на необхідність дотримання його прав на виділ частки з майна спільної власності та відсутність спору про це.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з п.п. 5,6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Реалізовуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. У спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій стороною в судовому процесі є адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій, відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки». Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі ст. 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача.

Господарський суд зазначає, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Звертаючись до адміністративного суду із вказаним позовом у квітні 2019 року, позивач просив суд визнати протиправним та скасувати повідомлення від 15.02.2019 про відмову у проведенні державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи - Приватного підприємства «Профіт 99»; зобов`язати здійснити державну реєстрацію відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «Профіт 99», відповідно до заяви від 14.02.2019.

При цьому позивач самостійно визначив відповідачем за даним позовом Державного реєстратора відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3.

Після надходження справи на розгляд господарського суду позивач не подав до суду заяву (клопотання) про залучення співвідповідача та/або заміну неналежного відповідача.

Натомість до повноважень господарського суду не відноситься право самостійно визначити коло осіб (відповідачів), які мають відповідати за пред`явленим позивачем позовом, це відноситься до виключних повноважень позивача у справі та унеможливлено для суду за відсутністю відповідного клопотання позивача.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Натомість виходячи із обраних предмету та підстав позову, з урахуванням правових висновків Верховного суду, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.03.2021 у справі №420/1902/19, ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі №420/1902/19, господарський суд вважає, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків ОСОБА_2 , як колишнього власника ПП «Профіт 99»

Натомість ОСОБА_2 не є відповідачем у справі №420/1902/19, а залучений до участі у справі лише в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відповідно не може відповідати за даним позовом, оскільки позовних вимог до нього не заявлено та позовних вимог до нього суд наразі і не розглядає у зв`язку з неподанням (не заявленням) позивачем відповідних заяв чи клопотань про залучення ОСОБА_2 в якості співвідповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрязняється за обсягом прав та обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі №761/23904/19 вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України`від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарським судом встановлено, що Державний реєстратор Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі №420/1902/19.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на неналежний суб`єктний склад учасників справи.

Іншого позивачем не доведено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 09 серпня 2021 р.

Суддя Ю.С. Бездоля