РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2021Справа № 910/1426/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

про визнання протиправним рішення та стягнення 458 557,34 грн.

Представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Бортник Л.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маковій» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», у якому просить суд:

- визнати рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 - протиправним;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" суму страхового відшкодування в розмірі 428841,00 грн, пеню у розмірі 9434,50 грн, 3% річних у розмірі 7754,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 12527,44 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Маковій» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

23.02.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, зважаючи на категорію та складність справи, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Разом з тим, у позовній заяві міститься клопотання про витребування доказів, у якому позивач просить суд витребувати у відповідача належним чином завірені копії матеріалів страхової справи № 00341150.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. У клопотанні про витребування судом групи однотипних документів як доказів додатково зазначаються ознаки, що дозволяють ідентифікувати відповідну групу документів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Так, з огляду на предмет позову в даній справі, суд вважає за необхідне витребувати у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів страхової справи № 00341150, відтак, клопотання позивача підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 30.03.2021; витребувати у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів страхової справи № 00341150.

25.03.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

30.03.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про оголошення перерви в підготовчому засіданні.

У підготовче засідання 30.03.2021 представники сторін не прибули.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду, враховуючи клопотання позивача, у підготовчому засіданні продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 20.04.2021.

06.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів.

У підготовче засідання 20.04.2021 прибув представник позивача, представники відповідача в підготовче засідання не прибули.

Розглянувши клопотання про витребування доказів, суд зазначає наступне.

Так, у клопотанні про витребування доказів позивач просить витребувати у відповідача документи, на підставі яких було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 428841,00 грн (франшиза - 0,00) відповідно до листа ПрАТ «СК «Уніка» № 00341150 від 27.02.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так судом було задоволено клопотання позивача, що містилося у позовній заяві та витребувано у відповідача належним чином завірені копії матеріалів страхової справи № 00341150, які надано останнім разом з відзивом, відтак, суд не вбачає за доцільне повторно витребувати такі матеріали.

Поряд з цим, клопотання про витребування у відповідача документів, на підставі яких було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 428841,00 грн, подано позивачем з пропуском встановленого процесуального строку та, зокрема, позивачем не обґрунтовано причини його пропуску та підстав, з яких випливає, що у відповідача такий доказ наявний, з огляду на що у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів судом відмовлено.

У підготовчому засіданні оголошено перерву до 08.06.2021.

У підготовче засідання 08.06.2021 прибули представники сторін.

Представник позивача подав клопотання про долучення доказів.

У підготовчому засіданні 08.06.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.07.2021.

У судове засідання 06.07.2021 прибули представники сторін.

У судовому засіданні оголошено перерву до 27.07.2021.

26.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника позивача.

У судове засідання прибув представник відповідача, представники позивача в судове засідання не прибули.

Представник відповідача подав заяву про застосування спеціального строку позовної давності та заперечив проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 27.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

07.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" (позивач, страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (відповідач, страховик) укладено Електронний договір добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО) № DNH0MA-19970KU (далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, що належать йому на правах власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших законних підставах.

Відповідно до п. 5 Договору майном, що страхується є транспортний засіб: Toyota Land Cruiser Prado 150, рік випуску - 2019, реєстраційний номер - НОМЕР_1 . Страхова сума становить 1 126 770,00 грн.

Згідно з п. 8 Договору розмір безумовної франшизи складає за ризиком «Незаконне заволодіння ТЗ» або конструктивного чи фізичного знищення ТЗ - 7,0% від страхової суми, по решті ризиків - 1,0%, але не менше ніж 100 євро (в гривні по курсу НБУ на дату настання страхового випадку).

Строк дії договору страхування дорівнює 12-ти місяцям з 08.10.2019 р. по 07.10.2020 р. включно. При цьому договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика, але не раніше 00.00 годин дати, зазначеної як дата початку строку дії договору (п. 9 Договору).

Пунктом 13 Договору визначено, що невід`ємною частиною договору є: Додаток № 1 «Умови страхування», Додаток № 2 Акт огляду транспортного засобу (КАСКО) та фотографії застрахованого ТЗ.

Відповідно до п. 5 Умов страхування (Додаток № 1 до Договору) страховими випадками є: незаконне заволодіння ТЗ («Незаконне заволодіння»); дорожньо-транспортна пригода, в т.ч. викид каменів чи інших твердих фракцій із-під коліс транспорту («ДТП»); протиправні дії третіх осіб, за винятком «Незаконного заволодіння» («Протиправні дії третіх осіб»); стихійне лихо (повінь, буря, ураган, смерч, шторм, злива, град, обвал, лавина, зсув, вихід ґрунтових вод, сель, удар блискавки, осідання ґрунту, землетрус тощо) («Стихійне лихо»); пожежа, вибух або самозаймання («Пожежа»); самовільне падіння дерев, каміння або інших предметів; напад тварин, пошкодження ТЗ водою або іншими предметами або рідинами внаслідок аварії комунальних мереж; пошкодження ТЗ внаслідок потрапляння ТЗ під дорожнє покриття («Інші випадки»).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором страхування.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 (провадження № 3/263/1111/2020) встановлено, що 06.02.2020 о 15 год. 40 хв. ОСОБА_1 на трасі Е58 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ поблизу с. Петрівка 2 км керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номерний знак НОМЕР_1 , не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни та здійснив наїзд в кювет, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні ушкодження.

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 (провадження № 3/263/1111/2020) визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Як встановлено судом, відповідно до п. 5 Умов страхування (Додаток № 1 до Договору) страховими випадками є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода («ДТП»).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування (Вх. № 02/1 від 07.02.2020) у зв`язку із настанням страхового випадку - ДТП.

Пунктом 3.17 Умов страхування визначено, що страховик при одержанні від страхувальника заяви про виплату страхового відшкодування та усіх документів, передбачених у п. 3.2 Умов страхування, довідки поліції про учасників та обставини ДТП і одержання акта автотоварознавчої експертизи (яку замовляє, сплачує і одержує Страховик або його Представник) повинен прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом протягом 10 (десяти) робочих днів. При цьому Страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування в разі особливо складних обставин страхового випадку, а також коли: - є підстави сумніватися щодо наявності у Страхувальника або Вигодонабувача права на отримання страхового відшкодування - до отримання необхідних доказів; - не повністю з`ясовані обставини страхового випадку, розмір збитків - до їх з`ясування; - у зв`язку з виникненням збитку внаслідок страхового випадку у відношенні Страхувальника або Вигодонабувача внесено відомості про кримінальне правопорушення або складено протокол про адміністративне правопорушення чи пред`явлено позов до Страхувальника - до, відповідно, закриття провадження по кримінальному правопорушенню, набрання законної сили вироком суду, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення або набрання законної сили рішенням суду (господарського суду); - обсяги і характер збитків, заявлених Страхувальником, не відповідають причинам і обставинам страхового випадку - до з`ясування розміру фактичних збитків. У разі, коли Страховик затримує прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування з наведених причин, він повинен письмово повідомити про це Страхувальника. Строк такої відстрочки не повинен перевищувати шести місяців.

Судом встановлено, що листом вих. № 2325 від 19.06.2020 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 4.6 Договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що рішення відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування є незаконним та таким, що не відповідає умовам укладеного між сторонами Договору, з огляду на що позивач просить суд визнати рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 - протиправним; стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" суму страхового відшкодування в розмірі 428841,00 грн, пеню у розмірі 9434,50 грн, 3% річних у розмірі 7754,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 12527,44 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що відповідно до п. 4.6 Договору страховик не несе відповідальності у випадку непідкорення владі особою, що керувала транспортним засобом (втеча з місця ДТП). Відтак, оскільки постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 таку обставину встановлено, відмова відповідача у виплаті позивачу страхового відшкодування є законною.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України визначено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

Судом було встановлено, що позивач в межах передбачених строків звернувся до відповідача із Заявою про виплату страхового відшкодування (Вх. № 02/1 від 07.02.2020) у зв`язку із настанням страхового випадку - ДТП.

Положеннями пункту 3.17 Умов страхування визначено, що страховик при одержанні від страхувальника заяви про виплату страхового відшкодування та усіх документів, передбачених у п. 3.2 Умов страхування, довідки поліції про учасників та обставини ДТП і одержання акта автотоварознавчої експертизи (яку замовляє, сплачує і одержує Страховик або його Представник) повинен прийняти рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

При цьому, відповідно до п. 4.6 Умов страхування страховик не несе відповідальності, якщо страхувальник або особа, яка керувала ТЗ за згодою страхувальника, вчинила непідкорення владі (втеча з місця ДТП, переслідування працівниками правоохоронних органів), або коли ТЗ використовувався як знаряддя вчинення злочину.

Як встановлено судом, постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.03.2020 у справі № 263/2443/20 (провадження № 3/263/1111/2020) визнано винним ОСОБА_1 , який керував застрахованим транспортним засобом, у вчиненні правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.

Так, зазначеною постановою, зокрема, було встановлено, що 06.02.2020 ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номерний знак НОМЕР_1 потрапив у ДТП, місце якої залишив, тим самим здійснив адміністративне порушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.

Відповідно до статті 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.

Судом було встановлено, що листом вих. № 2325 від 19.06.2020 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування через те, що після настання страхового випадку (ДТП) місце події було залишено.

Як вбачається зі змісту п. 4.6 Умов страхування страховик не несе відповідальності, якщо страхувальник або особа, яка керувала ТЗ за згодою страхувальника, вчинила саме непідкорення владі (втеча з місця ДТП), поряд з цим положеннями Договору не передбачено, що обставина залишення страхувальником або особою, яка керувала ТЗ за згодою страхувальника місця ДТП, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Так, суд відзначає, що в ході розгляду справи відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування обставин, які відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із настанням ДТП, що сталася 06.02.2020.

Більше того, як вбачається з листа Якимівського відділення поліції Мелітопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області № 4671/63/03-20 від 25.05.2020, учасник події, що відбулася 06.02.2021 (тобто ОСОБА_1 ) залишив місце пригоди та очікував наряд поліції на відстані приблизно 1 км від місця ДТП, біля с. В`язівка (Куйбишево) Якимівського району, про що було повідомлено чергову частину Якимівського ВП. Непідкорення владі, переслідування працівниками поліції, зі сторони ОСОБА_1 не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку через який у відповідача виник обов`язок виплатити суму страхового відшкодування, розраховану у відповідності до умов Договору, при цьому відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які відповідно до умов Договору та положень чинного законодавства можуть бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, відтак, позовні вимоги щодо визнання рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 протиправним, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Поряд з цим, оскільки матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем сплати позивачу страхового відшкодування, строк сплати якого є таким, що настав, позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованими.

Щодо розміру належної до виплати суми страхового відшкодування суд відзначає таке.

Пунктами 3.8, 3.9 Умов страхування визначено, що при настанні страхового випадку відшкодуванню підлягають тільки прямі збитки. Не відшкодовуються упущена вигода, витрати на оренду чи наймання іншого транспортного засобу, моральні збитки та інше. Відшкодування збитків провадиться з вирахуванням фізичного зносу частин, деталей і приладдя, що підлягають заміні, станом на день настання страхового випадку. Частини та деталі, що підлягають заміні, Страхувальник повинен передати Страховику за вимогою останнього.

Відповідно до п. 3.5 Умов страхування розмір завданих збитків визначається після огляду ТЗ та на підставі експертної оцінки розміру збитку (кошторису вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу) з урахуванням документів, наданих Страхувальником (Вигодонабувачем), а також документів і відомостей, зібраних Страховиком, самостійно, а саме: переліком знищених, пошкоджених або таких, що зникли, вузлів, агрегатів, деталей, приладдя та оздоблення ТЗ або самого ТЗ; - агрегатів, деталей, приладдя та оздоблення ТЗ або самого ТЗ.

Відповідно до Звіту № 33 про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ Toyota Land Cruiser Prado 150, державний номерний знак НОМЕР_1 складає 373 118,00 грн без ПДВ, поряд з цим, коефіцієнт фізичного зносу складових частин КТЗ дорівнює нулю.

Згідно з п. 8 Договору розмір безумовної франшизи складає за ризиком «Незаконне заволодіння ТЗ» або конструктивного чи фізичного знищення ТЗ - 7,0% від страхової суми, по решті ризиків - 1,0%, але не менше ніж 100 євро (в гривні по курсу НБУ на дату настання страхового випадку).

Відповідно до п. 5 Договору страхова сума становить 1 126 770,00 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

За змістом п. 3.12 Умов страхування, страхове відшкодування, що виплачується, зменшується на розмір безумовної франшизи - за кожним страховим випадком.

З огляду на викладене, враховуючи вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ (373 118,00 грн), розмір страхової суми, визначений п. 5 Договору (1 126 770,00 грн), франшизу (1% від страхової суми (11 267,70 грн)), суд зазначає, що обґрунтованою сумою страхового відшкодування, що підлягає до виплати позивачу є сума у розмірі 361 850,30 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 428841,00 грн підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 361 850,30 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 9434,50 грн, 3% річних у розмірі 7754,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 12527,44 грн.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Зробивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період щодо суми заборгованості (361 850,30 грн), суд зазначає, що обґрунтованою сумою 3% річних, що підлягає до стягнення з відповідача є сума у розмірі 6 556,86 грн, обґрунтованою сумою інфляційних втрат є сума у розмірі 10 570,48 грн, відтак, вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до приписів статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страхування, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строки та в порядку, передбачені Правилами та Розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01% від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9434,50 грн пені за період з 19.06.2020 (прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування) по 25.01.2021 щодо суми 428 841,00 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відтак, зробивши перерахунок пені щодо обґрунтованої суми страхового відшкодування (361 850,30 грн) за період визначений позивачем, однак з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, суд зазначає, що сумою пені, що підлягає до стягнення з відповідача є пеня у розмірі 6 658,05 грн, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо заяви відповідача про застосування до вимог позивача про стягнення пені спеціального строку позовної давності (шість місяців), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відтак, з огляду на приписи ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, відповідно до яких строк позовної давності до вимог про стягнення пені становить один рік, враховуючи період нарахування пені та дату звернення позивача з позовом до суду, суд приходить до висновку, що позивачем строку позовної давності не пропущено, відтак, заява відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати рішення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про відмову у виплаті Товариству з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" страхового відшкодування за страховою справою № 00341150 - протиправним.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, м. Київ, вул Теліги Олени, 6, літ В; ідентифікаційний код: 20033533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКОВІЙ" (64102, Харківська обл., м. Первомайський, мікрорайон 1/2, будинок 9, квартира 55; ідентифікаційний код: 33816897) суму страхового відшкодування у розмірі 361 850 (триста шістдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят) грн 30 коп., пеню у розмірі 6 658 (шість тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 10 570 (десять тисяч п`ятсот сімдесят) грн 48 коп., 3% річних у розмірі 6 556 (шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) грн 86 коп. та судовий збір у розмірі 8 054 (вісім тисяч п`ятдесят чотири) грн 54 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 06.08.2021

Суддя Ю.В. Картавцева