РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2021Справа № 910/5165/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Страбіс-Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адамант-Постач"

про стягнення 2 619 640,62 грн.

Представники:

від позивача: Сергєєв П.О.

від відповідача: Куруц В.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Страбіс-Агро» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант-Постач» про стягнення 2619640,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 260319/1К від 26.03.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 2357500,00 грн, 3% річних у розмірі 87195,21 грн та інфляційні втрати у розмірі 174945,41 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.04.2021 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Страбіс-Агро» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: зазначити ціну позову відповідно до вимог ст. 163 Господарського процесуального кодексу України; встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

13.04.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на ціну позову, суд приходить до висновку про здійснення розгляду даної справи у порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 11.05.2021.

Разом з тим, підготовче засідання призначене на 11.05.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Картавцевої Ю.В. на лікарняному.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення підготовчого засідання на іншу дату.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 суд ухвалив: підготовче засідання призначити на 22.06.2021.

12.05.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив.

22.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 22.06.2021 прибув представник позивача, представник відповідача не прибули.

Відповідно до ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 22.06.2021 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 13.07.2021.

09.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У підготовче засідання 13.07.2021 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні 13.07.2021 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 20.07.2021.

16.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення.

У підготовче засідання 20.07.2021 прибули представники сторін.

У підготовчому засіданні 20.07.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За наслідками підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 26.07.2021.

У судове засідання 26.07.2021 прибули представники сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 26.07.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адамант-Постач» (надалі- «Постачальник, Відповідач») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Страбіс-Агро» (надалі - «Покупець, Позивач») укладено Договір поставки №260319/1к від 26.03.2019 (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця добрива (далі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар, відповідно до умов даного Договору та Специфікації (на кожну окрему партію Товару), які є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 2.4. загальна сума Договору складається із суми усіх Специфікацій на поставку Товару та може змінюватися впродовж дії Договору.

У п. 4.1. Договору Сторони погодили, що Постачальник здійснює постачання Товару партіями на умовах та в строки, вказані у Специфікаціях на кожну партію Товару.

Згідно з п. 4.3. Договору разом з кожною партією Товару Постачальник надає наступні документи (копії документів): рахунок-фактуру (оригінал); залізничну накладну, реєстр залізничних вагонів/товарно-транспортну накладну; видаткову накладну (оригінал).

Відповідно до п. 6.1. Договору приймання Товару по кількості та якості відбувається з обов`язковим додержанням вимог про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості № П-6 від 15.06.1965 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народною споживання за якістю № П-7 від 25.04.1966.

За змістом п. 6.2. Договору, Товар вважається зданим Постачальником та прийнятим Покупцем за кількістю та якістю в місці отримання Товару, що вказане у відповідній Специфікації до даного Договору: по кількості - згідно кількості, вказаній в залізничній накладній/товарно-транспортній накладній та видатковій накладній.

Згідно з п. 7.1. Договору Покупець зобов`язаний здійснити оплату вартості Товару, що постачається за даним Договором, в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, на підставі виставленого Постачальником рахунку, в строки та на умовах, погоджених Сторонами у відповідній Специфікації до даного Договору

Дослідивши зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Специфікацією № 1 від 26.03.2019 до Договору № 260319/1К від 26.03.2019 (надалі- «Специфікація») сторонами було погоджено кількість, асортимент і ціну товару який постачається. Зазначена специфікація підписана сторонами та скріплена їх печатками.

Згідно з п. 5.1. Специфікації оплата здійснюється в наступному порядку: передплата 100% (сто відсотків) вартості Товару згідно рахунку Постачальника до 29.03.2019 р. включно.

26.03.2019 Постачальником було виставлено Покупцю рахунок №82 на оплату товару на загальну суму 52 500 000,00 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору Покупцем було сплачено Постачальнику 51 817 500,00 грн згідно рахунку №82 від 26.03.2019р, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №1136 від 28.03.2019р., №1134 від 28.03.2019 р, №1138 від 29.03.2019р., №1139 від 29.03.2019р., №1140 від 29.03.2019 р., №1141 від 29.03.2019 р., №1142 від 01.04.2019 р., №1149 від 02.04.2019 р, №1157 від 05.04.2019р., №1159 від 08.04.2019р. та №1168 від 11.04.2019р.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору, відповідно до видаткових накладних №394 від 23.05.2019р., №395 від 25.05.2019р., №396 від 26.05.2019р., №401 від 27.05.2019р., №402 від 28.05.2019р., №403 від 29.05.2019р., №404 від 30.05.2019р., №405 від 31.05.2019р., №415 від 31.05.2019р. та №416 від 05.06.2019р Постачальник передав, а Покупець прийняв товар на загальну суму 42 360 000,00 грн.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, постачальником було повернуто Покупцю частину попередньої оплати на загальну суму 7 100 000,00 грн. згідно платіжних доручень №1764 від 12.04.2019, №1772 від 16.04.2019 та №1846 від 15.05.2019.

Судом встановлено, що 05.06.2019 року між Сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Специфікації №1 від 26.03.2019р. до Договору (надалі - «Додаткова угода»).

Згідно з п. 3 Додаткової угоди Постачальник підтверджує отримання від Покупця попередньої оплати вартості карбаміду гранульованого, передбаченого в Специфікації до Договору в розмірі 41 323 900,00 грн.

У п. 4 Додаткової угоди Сторони домовились, що отримана Постачальником сума попередньої оплати вартості Товару в розмірі 38 966 400,00 грн. зараховується в якості оплати вартості Товару в кількості та за ціною, вказаною у п. 1 цієї Додаткової угоди.

Відповідно до п. 5 зазначеної Додаткової угоди залишок отриманої Постачальником попередньої оплати вартості карбаміду гранульованого в розмірі 2 357 500,00 гривень має бути повернений Покупцеві не пізніше 31.12.2019 (включно).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача з Претензією №1 за Вих. №2 від 03.02.2020 щодо повернення заборгованості за Договором та Додатковою угодою, однак, як зазначає позивач, вказані вимоги відповідачем виконані не були.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення попередньої оплати Товару згідно Додаткової угоди №1 до Специфікації №1 від 26.03.2019р. до Договору поставки №260319/1к від 26.03.2019, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 2 357 500,00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 174 945,41 грн та 87 195,21 грн 3% річних.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що позивач не виконав зобов`язань за Додатковою угодою №1 до Специфікації №1 від 26.03.2019р. до Договору, зокрема після 05.06.2019 не перерахував відповідачу передоплату за поставку товару у розмірі 41 323 900,00 грн, а відтак, у відповідача не виникло зобов`язання з повернення позивачу залишку отриманої постачальником попередньої оплати.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адмант-Постач» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Страбіс-Агро» укладено Договір поставки №260319/1к від 26.03.2019, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця добрива, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар, відповідно до умов даного Договору та Специфікації (на кожну окрему партію Товару), які є невід`ємною частиною Договору.

У п. 4.1. Договору Сторони погодили, що Постачальник здійснює постачання Товару партіями на умовах та в строки, вказані у Специфікаціях на кожну партію Товару.

Згідно з п. 5.1. Специфікації оплата здійснюється в наступному порядку: передплата 100% (сто відсотків) вартості Товару згідно рахунку Постачальника до 29.03.2019 р. включно.

Судом було встановлено, що на виконання умов Договору Покупцем було сплачено Постачальнику 51 817 500,00 грн згідно рахунку №82 від 26.03.2019р, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Пунктом 6 Специфікації визначено, що відвантаження Товару Покупцю здійснюється з 08.04.2019 за умови отримання Постачальником суми попередньої оплати згідно п. 5.1 даної Специфікації.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як встановлено судом, на виконання умов Договору, відповідно до видаткових накладних №394 від 23.05.2019р., №395 від 25.05.2019р., №396 від 26.05.2019р., №401 від 27.05.2019р., №402 від 28.05.2019р., №403 від 29.05.2019р., №404 від 30.05.2019р., №405 від 31.05.2019р., №415 від 31.05.2019р. Постачальник передав, а Покупець прийняв товар на загальну суму 3 393 600,00 грн.

Поряд з цим, як зазначає позивач та не заперечує відповідач, постачальником було повернуто Покупцю частину попередньої оплати на загальну суму 7 100 000,00 грн. згідно платіжних доручень №1764 від 12.04.2019, №1772 від 16.04.2019 та №1846 від 15.05.2019.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом було встановлено, що 05.06.2019 року між Сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Специфікації №1 від 26.03.2019р. до Договору (надалі - «Додаткова угода»).

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди, зазначена в п. 1 цієї Додаткової угоди кількість карбаміду гранульованого (тобто, 3936,00 т загальною вартістю 38 966 400,00 грн) має бути передана Постачальником на умовах EXW Миколаївський річковий порт, 05.06.2019 згідно акту приймання-передачі по складу за адресою: м. Миколаїв, вул. Проектна,1. З моменту підписання акту приймання-передачі та видаткової накладної право власності на карбамід гранульований переходить Покупцю.

Як встановлено судом, 05.06.2019 Відповідач передав, а Позивач прийняв Товар (карбамід гранульований) у кількості 3936,00 т загальною вартістю 38 966 400,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № 416.

Сторони домовились, що отримана Постачальником сума попередньої оплати вартості Товару в розмірі 38 966 400,00 грн. зараховується в якості оплати вартості Товару в кількості та за ціною, вказаною у п. 1 цієї Додаткової угоди (п. 5 Додаткової угоди).

Поряд з цим, відповідно до п. 5 зазначеної Додаткової угоди залишок отриманої Постачальником попередньої оплати вартості карбаміду гранульованого в розмірі 2 357 500,00 гривень має бути повернений Покупцеві не пізніше 31.12.2019 (включно).

Із встановлених вище обставин вбачається, що загалом Позивач перерахував Відповідачу 51 817 500,00 грн попередньої оплати, поряд з цим загальна вартість поставленого Відповідачем Позивачу Товару становить 42 360 000,00 грн, а сума коштів, що була повернуто Позивачу згідно платіжних доручень №1764 від 12.04.2019, №1772 від 16.04.2019 та №1846 від 15.05.2019 - 7 100 000,00 грн., відтак, неповернута сума попередньої оплати становить 2 357 500,00 грн, яку в силу приписів п. 5 Додаткової угоди Відповідач мав повернути Позивачу не пізніше 31.12.2019 (включно).

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, суд зазначає, що станом на дату розгляду справи, відповідачем не надано доказів повернення позивачу грошових коштів у розмірі 2 357 500,00 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 2 357 500,00 грн, а відтак, задоволення позовних вимог у цій частині.

При цьому, доводи відповідача щодо відсутності у нього обов`язку з повернення зазначеної вище суми коштів спростовуються встановленими вище обставинами.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 174 945,41 грн інфляційних втрат та 87 195,21 грн 3% річних.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд зазначає, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошових зобов`язань, суд зазначає, що визначений позивачем період нарахування (з 01.01.2020 до 26.03.2021) є обґрунтованими, а розрахунок арифметично правильним, відтак, позовні вимоги про стягнення 174 945,41 грн інфляційних втрат та 87 195,21 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача з огляду на задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адамант-Постач» (04053, м. Київ, вул. Вознесенський Узвіз, 10-А, поверх 4; ідентифікаційний код: 37231965) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Страбіс-Агро» (04060, м. Київ, вул. Орловська, 8/1; ідентифікаційний код: 36086208) заборгованість у розмірі 2 357 500 (два мільйони триста п`ятдесят сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп., 3% річних у розмірі 87 195 (вісімдесят сім тисяч сто дев`яносто п`ять) грн 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 174 945 (сто сімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок п`ять) грн 41 коп. та судовий збір у розмірі 39 294 (тридцять дев`ять тисяч двісті дев`яносто чотири) грн 61 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 04.08.2021

Суддя Ю.В. Картавцева