ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Справа №914/2441/15 (914/2781/20)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Західвуглезбут б/н від 05.05.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/1682/21 від 13.05.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 (повний текст складено 30.03.2021, суддя Цікало А.І.)

у справі № 914/2441/15 (914/2781/20)

за позовом Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія, с. Сілець, Сокальського району, Львівської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут, м. Червоноград, Львівська область

про стягнення 495 954,50 грн. (з яких: 474502,50 грн. основний борг; 13852,75 грн.-3% річних ; 7599,25 грн. інфляційних)

у межах справи №914/2441/15

про банкрутство Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія

за участю представників:

від позивача: керуючий санацією Степаненко І.Є., адвокат Кріль Н.Г.;

від відповідача: не з`явився;

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі №914/2441/15 (914/2781/20) в позові Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія до Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут на користь Публічного акціонерного товариства Львівська вугільна компанія 474502 грн. 50 коп. основного боргу за договором та 7117 грн. 20 коп. судового збору, в задоволенні позову в частині стягнення 21452 грн. 00 коп. (з яких: 13852,75 грн. 3% річних; 7599,25 грн. інфляційні) відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення та скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі №914/2441/15 (914/2781/20) та ухвалити нове рішення яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.05.2021 справу №914/2441/15 (914/2781/20) передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя (суддя-доповідач), члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2021 апеляційну скаргу ТзОВ ВП Західвуглезбут залишено без руху, апелянту встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 31.05.2021, після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, Товариству з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі №914/2441/15(914/2781/20), розгляд справи призначено на 23.06.2021.

16.06.2021 на адресу суду від ПАТ «Львівська вугільна компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити оскаржене рішення без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 розгляд справи відкладено за клопотанням апелянта на 28.07.2021.

26.07.2021 на електронну адресу суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване тим, що представник апелянта (відповідача) адвокат Бабій А.М. не зможе прибути в судове засідання у зв`язку з перебуванням у службовому відрядженні з 27.07.2021 по 29.07.2021.

В судове засідання 28.07.2021 з`явились представник позивача та керуючий санацією позивача (боржника у справі про банкрутство), апелянт явки повноважного представника не забезпечив.

Суд оголосив короткий зміст клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Представник позивача та керуючий санацією заперечили щодо задоволення вказаного клопотання, зазначили, що розгляд справи вже відкладався у зв`язку з неможливістю представника апелянта прибути в судове засідання, апелянт є юридичною особою та не позбавлений можливості забезпечити явку в судове засідання іншого представника.

Колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила відмовити апелянту у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки до клопотання не додано жодних доказів на підтвердження неможливості скаржника прибути в судове засідання.

Представник позивача та керуючий санацією в судовому засіданні надали суду пояснення щодо фактичних обставин справи, проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/2441/15 про банкрутство Публічне акціонерне товариство Львівська вугільна компанія на стадії санації.

Публічне акціонерне товариство Львівська вугільна компанія звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут про стягнення 495954 грн. 50 коп. (з яких: 474502,50 грн. основний борг; 13852,75 грн. 3% річних; 7599,25 грн. інфляційні) заборгованості за договором на надання послуг з організації перевезення та погрузки вугільної продукції від 04.10.2019 № 04/10/19.

Ухвалою суду від 17.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження в межах справи №914/2441/15 про банкрутство ПАТ Львівська вугільна компанія.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначав, що до позовної заяви позивачем долучено лише копії документів, а не оригінали. Також відповідач стверджував, що всупереч п.2.2. договору на надання послуг з організації перевезення та погрузки вугільної продукції від 04.10.2019 № 04/10/19, позивачем не додано до матеріалів справи рахунків-фактур на оплату за надані послуги, а отже, відповідачем не порушено строку виконання грошового зобов`язання за договором.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, дійшов висновку про те, що обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, є позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 474502,50 грн. заборгованості, а в частині стягнення 13852,75 грн. 3% річних та 7599,25 грн. в задоволенні позову слід відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Так, скаржник зазначає, що з долученого позивачем договору випливає, що в ньому не було обумовлено конкретних строків вартості наданих позивачем послуг, позивачем не було надано рахунків чи вимоги про погашення заборгованості, направленої на адресу відповідача з доказами її направлення та отримання відповідачем, таким чином право на звернення до господарського суду в позивача ще не виникло. Оскільки прострочення виконання зобов`язання не відбулося позивач також не мав права нараховувати пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

У відзиві на позовну заяву позивач зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі повно та об`єктивно досліджених доказів, оскільки відповідач (скаржник) не спростував факту надання позивачем послуг з організації перевезення та погрузки вугільної продукції за договором від 04.10.2019 №04/10/19, не мав претензій до позивача щодо неналежного виконання договору, не довів, що надані позивачем копії не відповідають оригіналам, не довів відсутність оригіналів цих документів, суд цілком справедливо визнав докази, надані позивачем, достовірними та належними. Також суд вірно вказав, що відсутність рахунку-фактури на оплату послуг не свідчить про відсутність боргу та обов`язку відповідача оплачувати надані послуги, оскільки відсутність рахунку не спростовує факту надання послуг та їх прийняття відповідачем. Суд врахував відсутність рахунка та відмовив у стягненні з відповідача нарахованих позивачем трьох відсотків річних, інфляційних та пені. Позивач зазначає, що у постанові Верховного суду від 04.12.2019 у справі №916/1727/17 наведено правові висновки про те, що акти звірки розрахунків, підписані уповноваженою особою боржника є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вірно встановив наступні фактичні обставини спору.

04.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю ВП Західвуглезбут (замовник) та Публічним акціонерним товариством Львівська вугільна компанія (виконавець) укладено договір на надання послуг з організації перевезення та погрузки вугільної продукції № 04/10/19.

Згідно з п. 1.1. договору, виконавець (позивач) приймає на себе обов`язки по надання таких послуг: перевезення, погрузка та опробування на якість вугільної продукції в вагони з використанням відповідних залізничних кодів. Послуги надаються на підставі заявки замовника (відповідача) із зазначенням адреси, реквізитів вантажоодержувача, кількості і марки продукції, що відвантажується.

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість послуг за цим договором вказано в додатку №1.

В додатку № 1 до договору сторони погодили вартість послуг, а саме: погрузка вугільної продукції в залізничні вагони 45,00 грн. з ПДВ за 1 тонну; організація залізничних перевезень 3000,00 грн. з ПДВ за 1 партію; хімічний аналіз вугільної продукції (зола, волога, вихід летких речовин, сірка, теплота згорання) 300,00 грн. з ПДВ за 1 пробу; опробування якості вугільної продукції з проведенням хімічного аналізу і оформлення посвідчення якості 1140,00 грн. з ПДВ за 1 партію.

Відповідно до п. 2.2. та п. 2.4. договору, оплата послуг проводиться на підставі рахунків-фактур. Загальна вартість по договору складається з сум усіх актів виконаних робіт, які є невід`ємною частиною даного договору.

На виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 474502,50 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 30.04.2020 на суму 11400,00 грн., №1 від 31.10.2019 на суму 460822,50 грн., №2 від 15.05.2020 на суму 2280,00 грн. Претензій щодо якості наданих позивачем послуг у відповідача не було.

Відповідач не провів оплати за отримані послуги, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 474502,50 грн. Зазначена заборгованість підтверджується також актом звірки взаєморозрахунків по договору № 04/10/19 від 04.10.2019 станом на 01.10.2020.

Відповідач не заперечив факту надання послуг за договором на надання послуг з організації перевезення та погрузки вугільної продукції від 04.10.2019 №04/10/19 та не представив доказів оплати таких послуг.

За неналежне виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 13852,75 грн. 3% річних та 7599,25 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно із ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги згідно договору на надання послуг з організації перевезення та погрузки вугільної продукції від 04.10.2019 №04/10/19 становить 474502,50 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1 від 30.04.2020 на суму 11400,00 грн., № 1 від 31.10.2019 на суму 460822,50 грн., № 2 від 15.05.2020 на суму 2280,00 грн., а також актом звірки взаєморозрахунків по договору №04/10/19 від 04.10.2019 станом на 01.10.2020.

Відповідно до п. 2.2. договору, оплата послуг проводиться на підставі рахунків-фактур.

Колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє за необґрунтованістю доводи апелянта про те, що відсутність рахунків-фактур свідчить про відсутність обов`язку відповідача оплачувати надані послуги за договором, оскільки факт надання таких послуг та їх вартість підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1 від 30.04.2020, №1 від 31.10.2019, №2 від 15.05.2020.

Суд першої інстанції в оскарженому рішенні вірно зазначив, що відсутність рахунків-фактур не спростовує факту надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем, а відповідач не спростував факту надання позивачем послуг з організації перевезення та погрузки вугільної продукції за договором від 04.10.2019 №04/10/19, а також не представив доказів оплати за такі послуги.

Окрім того, за неналежне виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано відповідачу 13852,75 грн. 3% річних та 7599,25 грн.

В оскарженому рішенні суд, врахувавши положення п.2.2. договору та відсутність у матеріалах справи відповідних рахунків-фактур на оплату за надані послуги та доказів отримання таких відповідачем, а відтак відсутність строку (терміну) виконання грошового зобов`язання, дійшов вірного висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 13852,75 грн. 3% річних та 7599,25 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягає.

Отже, безпідставними є доводи скаржника про неврахування в оскарженому рішенні відсутності у позивача права нарахування 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з відсутністю рахунків-фактур на оплату послуг.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.13, ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Західвуглезбут б/н від 05.05.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/1682/21 від 13.05.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.03.2021 у справі №№ 914/2441/15 (914/2781/20) залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 09.08.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.