ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Справа №913/235/21
Провадження №19/913/235/21
Розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи
про стягнення 1 076 176 грн 17 коп.
Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.
Секретар судового засідання Селіверстова Н.О.
У засіданні брали участь:
від позивача представник не прибув;
від відповідача представник не прибув
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради про стягнення заборгованості в сумі 976 513 грн 16 коп., 3 % річних у сумі 30 189 грн 48 коп., інфляційних втрат у сумі 69 473 грн 53 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу №6182/1920-ТЕ-20 від 01.10.2019 щодо своєчасної оплати поставленого природного газу, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість, на яку нараховані 3 % річних та інфляційні втрати.
Ухвалою суду від 29.04.2021 відкрито провадження у справі та підготовче засідання призначено на 01.06.2021 (з урахуванням ухвали від 14.05.2021).
Відповідач відзивом №407 від 20.05.2021 вимоги позову визнав частково в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 976 531 грн 16 коп. та просив зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат.
Позивач у відповіді на відзив №39/5-3898-21 від 26.05.2021 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заперечив проти зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат.
Ухвалою суду від 01.06.2021 відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні на 14.06.2021.
Відповідач у письмових запереченнях №443 від 03.06.2021 просив задовольнити позовні вимоги частково - в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 976 531 грн 16 коп. та зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат.
Ухвалою суду від 14.06.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 29.06.2021.
Ухвалою суду від 29.06.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 26.07.2021.
21.07.2021 від позивача на адресу електронної пошти суду надійшла заява №39/5-5063-21 від 20.07.2021, в якій він просить провести судове засідання за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами, або відкласти розгляд справи на дату після закінчення карантину, про що повідомити позивача.
Суд відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання в частині відкладення розгляду справи на дату після закінчення карантину, враховуючи наступне.
Відповідно до ч.2 ст.195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Ухвалою суду від 29.06.2021 розпочато розгляд справи по суті, останній день розгляду справи по суті 28.07.2021, тобто відсутній строк для відкладення розгляду справи.
Клопотання в частині проведення судового засідання за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами судом задоволено.
Представники сторін у судове засідання 26.07.2021 не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового слухання, що підтверджується матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд зазначає наступне.
01.10.2019 між Акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (постачальник, позивач) та Комунальним спеціалізованим теплозабезпечуючим підприємством "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради (далі - споживач, відповідач) укладено договір постачання природного газу №6182/1920-ТЕ-20 з додатковими угодами, за умовами п.1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п.1.1 договору).
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п.1.2 договору).
У п.2.1 договору, редакція якого неодноразово змінювалась, сторони визначали загальний об`єм (обсяг), природного газу, що постачальник передає споживачу.
Відповідно до п.2.1 договору постачальник передає споживачу у жовтні 2019 квітні 2020 замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 216 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.):
Місяць Обсяг
Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.8 договору).
Постачальник не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, повертає споживачу один примірник оригіналу акту приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта (п.3.10 договору).
Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п.3.11 договору).
Оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п.5.1 договору).
У п.7.2 договору в редакції додаткової угоди №5 від 28.01.2020 сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п.п.5.1, 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
У пункті 9.3 договору сторони врегулювали, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.
Відповідно до п.11.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
У подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди до договору №6182/1920-ТЕ-20: №1 від 22.10.2019, №2 від 12.11.2019, №3 від 09.12.2019, №4 від 20.12.2019, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 23.04.2020, якими вносились зміни до договору.
На виконання вказаних умов договору позивач протягом жовтня 2019 березня 2020 року передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 976 513 грн 16 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, який останній не оплатив.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Відповідно до ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір №6182/1920-ТЕ-20 від 01.10.2019 за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.
Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.
Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Факт поставки позивачем природного газу відповідачу за договором постачання природного газу №6182/1920-ТЕ-20 від 01.10.2019 підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а.с.35-40), усього на суму 976 513 грн 16 коп.
Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У п.5.1 договору сторони передбачили, що оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Відповідач у передбачений договором строк, тобто до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу, оплату поставленого природного газу не здійснив, заборгованість складає 976 513 грн 16 коп.
Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у період жовтень 2019 березень 2020 року в сумі 976 513 грн 16 коп.
Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 26.11.2019 по 28.02.2021 в сумі 30 189 грн 48 коп. та інфляційних втрат за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року в сумі 69 473 грн 53 коп. господарський суд зазначає наступне.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних за період з 26.11.2019 по 28.02.2021 в сумі 30 189 грн 48 коп., судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає задоволенню судом повністю.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року в сумі 69 473 грн 53 коп., судом встановлено, що він є арифметично вірним, зробленим відповідно до приписів діючого законодавства, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню судом повністю.
Відносно клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позовну заяву, про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.
В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначив, що на території м.Рубіжне Комунальне спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради є підприємством, що має можливість здійснювати подачу тепла по місту й у випадку, якщо діяльність підприємства буде паралізована це призведе до створення надзвичайної ситуації в регіоні. У разі надходження коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу не відповідач, а саме банк здійснює перерахування коштів. Зазначив, що постановами державного виконавця Рекашової А.М. від 14.02.2020 ВП №61235480 та від 20.02.2020 ВП №61286313 накладений арешт на всі розрахункові рахунки Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради (окрім розрахункових рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом). Указаний арешт унеможливлює проведення розрахунків, оскільки усі кошти, що надходять на рахунки підприємства спрямовуються на погашення боргу за відповідними рішеннями суду. При цьому, обгрунтовуючи свою вимогу, відповідач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
З аналізу положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України вбачається, що ними передбачено право суду на зменшення штрафних санкцій (штрафу, пені), в той час як стягнення 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, зокрема неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за простроченяня грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/3692/18, від 27.04.2018 у справі №908/1394/17 та від 22.01.2019 у справі №905/305/18.
При цьому, під час вирішення клопотання відповідача про зменшення 3% річних та інфляційних втрат, суд не враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, оскільки, по-перше, у вказаній постанові жодним чином не йшлося про можливість зменшення на підставі ст.233 Господарського кодексу України та ст.551 Цивільного кодексу України інфляційних втрат.
По-друге, Велика Палата у справі №902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспіврозмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання. Нарахована у справі №902/417/18 сума річних була більшою за суму основного боргу.
В той час як у справі №913/235/21 річні нараховані на рівні 3%, тобто в розмірі, визначеному у ст.625 Цивільного кодексу України.
Отже, обставини справи, які мають юридичне значення для зменшення загального розміру відсотків річних у справі №902/417/18 є відмінними від обставин справи, яка розглядається. Зокрема, суд звертає увагу, що співвідношення між сумою простроченого зобов`язання чи загальною сумою зобов`язання та розміром нарахованих штрафних санкцій у цих двох справах суттєво різниться.
Таким чином, справа №902/417/18 не є подібною зі справою №913/235/21.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника та не є штрафними санкціями, приписи ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського України до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, як і виключається можливість зменшення судом заявлених до стягнення позивачем 3% річних та інфляційних втрат.
Таким чином заявлене відповідачем клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат судом відхиляється.
Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.
Судовий збір покладається на відповідача згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
1. Позов Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального спеціалізованого теплозабезпечуючого підприємства "Рубіжнетеплокомуненерго" Рубіжанської міської ради задовольнити повністю.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.08.2021.

Суддя Т.В. Косенко