РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.08.2021Справа № 910/7221/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАКОТА АГРО ІНВЕСТМЕНТС» (03142, місто Київ, провулок Приладний, будинок 10, офіс 207) до Фізичної особи-підприємця Дятловської Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 ) про стягнення 39 502,02 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАКОТА АГРО ІНВЕСТМЕНТС» (далі - позивач, ТОВ «ДАІ») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Дятловської Наталії Володимирівни(далі - відповідач, ФОП Дятловська Н.В.) про стягнення 39 502,02 грн,у тому числі 31 100 грн коштів, отриманих без установлених законом підстав, 2 613,62 грн3% річних та 5788,40 грн інфляційних втрат, а також покладення судових витрат на відповідача.

Позовні вимоги мотивованіотриманням відповідачем спірних грошових коштів без достатньої правової підстав відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути вказані кошти з відповідача, з урахуванням нарахованихсум 3% річних та інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що у документації ТОВ «ДАІ» відсутній договір про надання юридичних та/або бухгалтерських послуг. Позивачем відповідні послуги не замовлялись, а відповідачем - не надавались. Акти про надання послуг між сторонами не складались.

05.05.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/7221/21 та справу передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою суду від 13.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову;забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачустрок для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) -протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву та запропоновано надати суду письмові пояснення, стосовно зазначення по тексту позовної заяви позивача - ТОВ «ГРОСАНС» та яке відношення дана юридична особа має до предмету спору.

31.05.2021 представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 13.05.2021, були надані письмові пояснення, відповідно яких при виготовленні позовної заяви була допущена помилка, а замість: ТОВ «ДАКОТА АГРО ІНВЕСТМЕНТС» було помилково зазначено ТОВ «ГРОСАНС».ТОВ «ГРОСАНС» не є учасником в цій справі та просив врахувати вказану технічну описку при вирішені спору по суті та задовільнити позовні вимоги повністю.

03.06.2021було надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач посилається на те, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими, викладені обставини не відповідають дійсності, оскільки між сторонами в усній формі було укладено договір про надання послуг, на підставі якого з квітня по вересень 2018 року позивачем було отримано ряд послуг, на підтвердження виконання яких відповідачем надавались рахунки на оплату, які були оплачені позивачем, та сторонами підписані Акти наданих послуг за відсутністю претензій зі сторони позивача.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Дятловська Н.В. було виставленоТОВ «ДАІ`рахунки на оплату послуг на загальну суму 31 100,00 грн, а саме: рахунок на оплату послуг № 15 від 13.04.2018 на суму 15 000,00 грн (юридичні послуги, а саме: внесення змін до установчих документів підприємства);рахунок на оплату послуг № 21 від 06.06.2018 на суму 3 000,00 грн (бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за травень 2018 року); рахунок на оплату послуг № 24 від 06.06.2018 на суму 3 000,00 грн (бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за червень 2018 року);рахунок на оплату послуг № 28 від 09.07.2018 на суму 3 000,00 грн (бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за липень 2018 року); рахунок на оплату послуг № 33 від 01.08.2018 на суму 3 000,00 грн (бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за серпень 2018 року);рахунок на оплату послуг № 34 від 01.08.2018 на суму 1 100,00 грн (юридичні послуги);рахунок на оплату послуг № 54 від 06.09.2018 на суму 3 000,00 грн (бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за вересень 2018 року), копії яких долучені до матеріалів справи.

У підтвердження надання ФОП Дятловська Н.В. зазначених вище послуг на загальну суму 31 100,00 грн, між сторонами були підписані Акти наданих послуг:

- Акт надання послуг № 1805/01 від 18.05.2018 на суму 15 000,00 грн за юридичні послуги: внесення змін до установчих документів підприємства;

- Акт надання послуг № 0606/18 від 06.06.2018 на суму 3 000,00 грн за бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за травень 2018 року;

- Акт надання послуг № 3006/18 від 30.06.2018 на суму 3 000,00 грн за бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за травень 2018 року;

- Акт надання послуг № 3107/18 від 31.07.2018 на суму 3 000,00 грн за бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за липень 2018 року;

- Акт надання послуг № 3108/18 від 31.08.2018 на суму 3 000,00 грн за бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за серпень 2018 року;

- Акт надання послуг № 0108/18 від 01.08.2018 на суму 1 100,00,00 грн за юридичні послуги;

- Акт надання послуг № 3009/18 від 30.09.2018 на суму 3 000,00 грн за бухгалтерські послуги, а саме: ведення бухгалтерського обліку та подача звітності за вересень 2018 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Вказані послуги були оплачені ТОВ «ДАІ» на загальну суму 31 100,00 грн, що підтверджується Випискою банку за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, копію якої надано відповідачем, та платіжними дорученнями: № 92 від 20.04.2018 на суму 15 000,00 грн, № 123 від 06.06.2018 на суму 3 000,00 грн, № 128 від 18.06.2018 на суму 3 000,00 грн, № 139 від 10.07.2019 на суму 3 000,00 грн, № 147 від 01.08.2018 на суму 3 000,00 грн, № 148 від 01.08.2018 на суму 1 100,00 грн та № 165 від 11.09.2018 на суму 3 000,00 грн копії яких надані позивачем.

ТОВ «ДАІ» звернулось до ФОП Дятловська Н.В. з листом № 05/03/2021 від 05.03.2021, в якому, посилаючись на проведення внутрішнього аудиту і службового розслідування та необхідності відновити відсутні документи, пов`язані з ФОП Дятловська Н.В., просив надати рахунки та акти виконаних робіт: за юридичні послуги зг. рах. № 15 від 13.04.2018, за бухгалтерські послуги зг. рах. № 21 від 06.06.2018, за бухгалтерські послуги за червень 2018 року зг. рах. № 24 від 06.06.2018, за бухгалтерські послуги залипень 2018 року зг. рах. № 28 від 09.07.2018,за бухгалтерські послуги за серпень 2018 року зг. рах. № 33 від 09.07.2018,за юридичні послуги зг. рах. № 34 від 01.08.2018 та за бухгалтерські послуги завересень 2018 року зг. рах. № 54 від 06.09.2018.

Однак, вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді, жодних документів в обґрунтування підстав отримання зазначених коштів відповідач не надав, у зв`язку з чим, позивач вважає, що між сторонами відсутні договірні відносини, а відповідач отримав кошти без достатніх на то підстав, що і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

За приписами частини другої ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами частини першої ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

При цьому, згідно зі ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Згідно з частинами першою та другою ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За змістом частини першої ст. 640 та частини другої ст. 642 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, за висновками суду, внаслідок надання позивачем юридичних та бухгалтерських послуг, а також здійснення їх повної оплати позивачем, між сторонами було укладено в усній формі у спрощений спосіб договір про надання послуг.

Частинами першою, третьою та п`ятою ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до частини першої ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Надання ФОП Дятловська Н.В.юридичних та бухгалтерських послугна суму 31 100,00 грн підтверджується Актами наданих послуг, підписанимиТОВ «ДАІ`без зауважень, що підтверджується власноручним підписом директора Лещенко Р.М., скріпленого відбитком печатки товариства.

Згідно частини першої ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

На підтвердження здійснення ТОВ «ДАІ`оплати юридичних та бухгалтерських послугна суму 31 100,00 грн були надані Виписка банку за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 та платіжні доручення.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Аналогічна норма закріплена і в статті 526 ЦК України.

Приймаючи до уваги надані в матеріали справи докази, суд приходить до висновку про повне виконання сторонами договору про надання послуг, укладеного в усній формі у спрощений спосіб.

У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбаченим цим Кодексом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною першою ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання..

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтовання своїх позовних вимог.

Крім того, слід зазначити, що частиною першої ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17,від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином(аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 910/15621/19).

Отже для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц та у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №927/468/17, від 13.01.2021 у справі № 539/3403/17).

Подібний висновок також сформульовано у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 910/16334/19.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 922/2765/20).

Як встановлено, спірні кошти в сумі 31 100,00 грн відповідачем було отримано за наявності між сторонами відповідної правової підстави, оскільки фактично, між позивачем та відповідачем вчинено двосторонній правочин, що спрямований на набуття цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим, посилання позивача на положення ст. 1212 ЦК України, як на підставу задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження.

Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, оцінивши подані докази, які досліджені судом, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, суд звертає увагу сторін, що Європейський суд з прав людини у рішеннях в справі «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України» та «Руїс Торіха проти Іспанії» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до приписівст. 129 ГПК України, з підстав відмови в позові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

Керуючись статтями 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 09.08.2021.

Суддя В.О. Демидов