ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1223/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хадо-Технологія", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП Флайтех", м. Харків
про стягнення 1760227,73 грн.
за участю представників:

позивача - Білоус В.В.

відповідача - Василенко Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Хадо-Технологія" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП Флайтех" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 1227000,00 грн. - сума основного боргу; 95075,35 грн. - сума 3% річних; 209318,40 грн. - перерахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції; 178833,98 грн. - пеня. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 26403,42 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідачем були порушені умови договору № 07/1 від 08.09.2017, № 07/1-1 від 08.09.2017 та № 08/1 від 16.11.2017 щодо поставки товару в строки обумовлені договором.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.04.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

Відповідач, через канцелярію суду 07.06.2021 за вх.№ 13202, надав відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви про стягнення 1760227,73 грн. та застосувати строки позовної давності до позовних вимог. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на відсутність вини відповідача щодо порушення строків виконання робіт та вказує, що відсутність вини відповідача у порушенні строків виконання обумовлених договором робіт має наслідком відсутність підстав для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення з останнього штрафних санкцій за несвоєчасно виконані роботи, а також 3% річних та інфляційних витрат.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.07.2021 було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про проведення комплексної експертизи, закрито підготовче провадження у справі № 922/1223/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2021 о 10:00.

У судовому засіданні 08.07.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 22.07.2021 о 11:00.

У судовому засіданні 22.07.2021, судом, без виходу до нарадчої кімнати, було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання про відкладення розгляду справи по суті на 03.08.2021 о 12:15.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

08 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хадо-Технологія" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НПП Флайтех" (виконавець) було укладено договір № 07/1 (надалі - договір 1).

Відповідно до умов п. 1.1. договору 1, виконавець зобов`язувався виготовити нижчеперелічені вироби для виготовлення спеціального шприца ХАДО 12 мл.:

- Прес форма ФЛ. 1298.000 СБ (Корпус «Шприц універсальний V2»);

- Прес форма ФЛ. 1299.000 СБ (Шток «Шприц універсальний V2»);

- Виріб СМВ. 2225 СБ (Касетні форма тип. В).

Пунктом 2.1. договору 1 було встановлено, що ціна товару за цим договором складає 550000,00 грн. (п`ятсот п`ятдесят тисяч гривень 00.коп), ПДВ не передбачено, у тому рахунку: Прес форма ФЛ.1298.000 СБ (Корпус «Шприц універсальний V2») - ціна 260000,00 грн.; Прес форма ФЛ. 1299.000 СБ (Шток «Шприц універсальний V2») - ціна 240000,00 грн.; Виріб СМВ. 2225 СБ (Касетні форма тип. В) - ціна 50000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2 договору 1, оплата товару проводиться у формі 100 % передплати шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця на протязі 3 днів від дати виставлення рахунку.

На виконання свого договірного обов`язку позивачем в період з 11.09.2017 р. по 14.09.2017 р. було здійснено кілька платежів на рахунок відповідача на загальну суму 550000,00 грн., що склало 100% від визначеної у договорі 1 суми передоплати. А саме, платіж від 11.09.2017 р. на суму 100000,00 грн., платіж від 12.09.2017 р. на суму 100000,00 грн., платіж від 13.09.2017 р., на суму 100000,00 грн., платіж від 14.09.2017 р. на суму 100000,00 грн., платіж від 14.09.2017 р. на суму 150000,00 грн., що підтверджує оплату за договором 1 в необхідному розмірі.

Пунктом 3.1. договору 1 було визначено, що виконавець зобов`язується поставити товар на протязі 120 календарних днів з дня отримання попередньої оплати.

Тобто, відповідач повинен був поставити відповідачу відповідний товар за договором 1 до 12 січня 2018 року.

Однак, згідно позову позивач вказує, що станом на 26 березня 2021 року відповідач не виконав свої зобов`язання за договором № 07/1 від 08.09.2017 р.

Також, 08 вересня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хадо-Технологія" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НПП Флайтех" (виконавець) було укладено договір № 07/1-1 (надалі - договір 2).

Відповідно до умов п. 1.1. договору 2, виконавець зобов`язувався виготовити нижчеперелічені вироби для виготовлення спеціального шприца ХАДО 12 мл.:

- Прес форма ФЛ. 1300.000 СБ (Поршень «Шприц універсальний - касета»);

- Прес форма ФЛ. 1301.000 СБ (Кнопка з логотипом «Шприц універсальний V2»);

- Прес форма ФЛ. 1302.000 СБ (Ковпачок «Шприц універсальний - касета»).

Пунктом 2.1. договору 2 було встановлено, що ціна товару за цим договором складає 262500,00 грн., крім того ПДВ 52500,00 грн., загальна вартість 315000,00 грн.

Згідно п. 2.2. договору 2, оплата товару проводиться замовником шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця на протязі 3 днів від дати виставлення рахунку в такій формі:

- передплата у розмірі 300000,00 грн. до 10 жовтня 2017 року;

- 15000,00 грн. за фактом прийняття товару та оформлення накладної.

На виконання свого договірного обов`язку позивачем в період з 05.10.2017 р. по 10.10.2017 р. було здійснено кілька платежів на рахунок відповідача на загальну суму 300000,00 грн.. визначеної у договорі суми передоплати, а саме: платіж від 05.10.2017 р. на суму 50000,00 грн., платіж від 06.10.2017 р. на суму 100000,00 грн., платіж від 09.10.2017 р. на суму 50000,00 грн., платіж від 10.10.2017 р. на суму 100000,00 грн., що підтверджує оплату за договором в необхідному розмірі.

Пунктом 3.1. договору 2 було визначено, що виконавець зобов`язується поставити товар за даним договором до 31.01.2018.

Однак, згідно позову позивач вказує, що станом на 26 березня 2021 року відповідач не виконав свої зобов`язання за договором № 07/1-1 від 08.09.2017 р.

Окрім того, 16 листопада 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хадо-Технологія" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НПП Флайтех" (виконавець) було укладено договір № 08/1 (надалі - договір 3).

Відповідно до умов п. 1.1. договору 3, виконавець зобов`язувався поставити верстат під глибоке свердління з установкою сучасного програмного управління на базі верстата 16А20Ф31.

Пунктом 2.1. договору 3 було встановлено, що ціна товару за цим договором складає 670000,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 111666,67 грн.

Згідно п. 2.2. договору 3, оплата товару проводиться замовником шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця на протязі 3 днів від дати виставлення рахунку в такій формі:

- передплата у розмірі 469000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 78166,67 грн.;

- 201000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 33500,67 грн. за фактом прийняття верстату та оформлення накладної.

Пунктом 3.1. договору 3 було визначено, що виконавець зобов`язується переобладнати верстат на протязі 5 місяців з дати отримання передоплати, згідно п.2.2. договору.

21 листопада 2019 року між сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору № 08/1 від 16 листопада 2017 року, згідно якої виконавець зобов`язувався в строк до 31 грудня 2019 року, перерахувати на рахунок замовника аванс сплачений замовником у сумі 377000,00 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем згідно договору № 08/1 від 16.11.2017 р. становить 377000,00 грн.

Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача загальну суму основного боргу за договорами 1, 2 та 3 у розмірі 1227000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст. 628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши умови договорів № 07/1 від 08.09.2017, № 07/1-1 від 08.09.2017 та № 08/1 від 16.11.2017, суд дійшов висновку, що дані договори є змішаними та до даних договорів повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства щодо договорів поставки та підряду.

Пунктами 4.1. договорів № 07/1 від 08.09.2017, № 07/1-1 від 08.09.2017 та № 08/1 від 16.11.2017 було передбачено, що товар за даними договорами приймається замовником за накладною, що підписується уповноваженими представниками сторін.

Проте, суд зазначає, що в матеріалах справи відповідні накладні відсутні.

За таких обставин суд вважає, що матеріалами справи не підтверджується факт поставки відповідачем відповідного товару позивачу за договорами № 07/1 від 08.09.2017, № 07/1-1 від 08.09.2017 та № 08/1 від 16.11.2017, за якій останнім було сплачено відповідачу передплату у загальному розмірі 1227000,00 грн.

При цьому суд зазначає, що лист Волкової І.В. щодо недоліків прес-форм від 10.07.2018 р. (том 1 а.с. 115) та лист ТОВ "НПП Флайтех" щодо зобов`язання прийняти продукцію на адресу позивача (том 1 а.с. 166 - 167) не підтверджують факт поставки товару відповідачем позивачу у відповідності до умов вищезазначених договорів.

Також, фототаблиці виробів, наданих для експертизи та устаткування (прес-форм), довідка про додаткові витрати відповідача, копія примірників конструкторської документації (додаток № 1 до договору 07/1-1 від 08.09.2017 р.), копія примірнику конструкторської документації (додаток № 1 до договору 07/1 від 08.09.2017 р.), копія листа ТОВ "Уніпласт" про проведення випробувань та флеш-накопичувач з відеозаписом не спростовують позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1227000,00 грн. основного боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу (попередньої оплати) у розмірі 1227000,00 грн. за непоставлений товар згідно договорів № 07/1 від 08.09.2017, № 07/1-1 від 08.09.2017 та № 08/1 від 16.11.2017.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, а позивачем пропущено строк позовної давності на пред`явлення вимог до відповідача про стягнення 550000,00 грн. основного боргу за договором № 07/1 від 08.09.2017 та 300000,00 грн. основного боргу за договором № 07/1-1 від 08.09.2017, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині та відмову у задоволенні позову в частині нарахування позивачем відповідачу 3% річних, інфляційних та пені за договорами № 07/1 та № 07/1-1 від 08.09.2017.

Оскільки позивачем не було пропущено строк позовної давності на пред`явлення вимог до відповідача про стягнення 377000,00 грн. основного боргу за договором № 08/1 від 16.11.2017 з урахування додаткової угоди № 1 від 21.11.2019 до нього, суд дійшов висновку, що сума основного боргу за вказаним договором у розмірі 377000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ст. 625 Цивільного кодексу України, перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних, які були нараховані на суму основного боргу у розмірі 377000,00 грн. за договором № 08/1 від 16.11.2017, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 13943,84 грн. 3% річних та 27973,40 грн. інфляційних.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 37061,37 грн., яка була нарахована позивачем на суму основного боргу у розмірі 377000,00 грн. за договором № 08/1 від 16.11.2017, суд зазначає наступне.

Пунктом 6.1. договору № 08/1 від 16.11.2017 було встановлено, що за порушення строків, встановлених даним договором, винна сторона сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного в строк зобов`язання за кожен день прострочення.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також, в частині 2 статті 343 Господарського кодексу України, прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи наведені норми законодавства, те, що відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, а згідно п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а позивач звернувся до суду з позовом тільки 06.04.2021 (конверт - том 1 а.с. 72), суд дійшов висновку, що відповідачу може бути нарахована пеня у розмірі 14255,96 грн. за період 06.04.2020 - 01.07.2020 за договором № 08/1 від 16.11.2017.

Таким чином, позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню - в частині стягнення з відповідача на користь позивача 377000,00 грн. основного боргу за договором № 08/1 від 16.11.2017; 13943,84 грн. 3% річних; 27973,40 грн. інфляційних та 14255,96 грн. пені.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

З огляду на положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, та те, що позовні вимоги у справі підлягають частковому задоволенню, витрати зі сплати судового збору у розмірі 6497,60 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 120, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НПП Флайтех" (61017, м. Харків, пров. Сіриківський, буд. 1А, ідентифікаційний код 41195441) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хадо-Технологія" (61103, м. Харків, пров. 23 Серпня, буд. 4, ідентифікаційний код 31233443) 377000,00 грн. основного боргу; 13943,84 грн. 3% річних; 27973,40 грн. інфляційних; 14255,96 грн. пені та 6497,60 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Хадо-Технологія" (61103, м. Харків, пров. 23 Серпня, буд. 4, ідентифікаційний код 31233443).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "НПП Флайтех" (61017, м. Харків, пров. Сіриківський, буд. 1А, ідентифікаційний код 41195441).

Повне рішення складено "09" серпня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/1223/21