ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2021 р. м. Київ Справа № 911/892/21

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Бондаренко О.М., розглянув матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"

01601, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 2,

адреса для листування: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 7, оф. 2

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон К"

01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 44,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит Холл"

04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21,

про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ "Транзит Холл" від 26.01.2021

за участі представників сторін:

позивача: не з`явився;

відповідача-1: не з`явився;

відповідача-2: не з`явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. № 884/21 від 25.03.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон К" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит Холл" про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ "Транзит Холл" від 26.01.2021.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.04.2021 судом прийнято позовну заяву (вх. № 884/21 від 25.03.2021) до розгляду, відкрито провадження у справі №911/892/21 за правилами загального позовного провадження, проведення підготовчого засідання суду призначено на 27.04.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву (вх. №9883/21 від 26.04.2021), відповідно до якого позов заперечується повністю.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи №911/892/21 без участі представника позивача (вх. №892/21).

У судове засідання 27.04.2021 ніхто із представників сторін справи не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання позивач та відповідач-1 повідомлені, а відповідач-2 - ні, оскільки відповідно до інформації з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відправлення відповідачу-2 ухвали Господарського суду Київської області від 02.04.2021, судом встановлено, що "відправлення у точці видачі/доставки".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.04.2021 судом відкладено підготовче засідання у справі № 911/892/21 на 25.05.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача-1 (вх. №12974/21 від 25.05.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача (вх. №12992/21 від 25.06.2021).

У судове засідання 25.05.2021 ніхто із представників сторін не з`явився, позивач та відповідач-1 про дату, час та місце судового засідання повідомлені, а відповідач-2 - ні, оскільки відповідно до інформації з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відправлення відповідачу-2 ухвали Господарського суду Київської області від 27.04.2021, судом встановлено, що "відправлення у точці видачі/доставки".

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2021 судом продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/892/21 на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі на 29.06.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача-1 (вх. №15647/21 від 29.06.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшла заява про виконання ухвали Господарського суду Київської області від 25.05.2021 (вх. №15648/21 від 29.06.2021).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 13.07.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача-1 надійшла заява про виконання ухвали Господарського суду Київської області від 25.05.2021 (вх. №15746/21 від 30.06.2021).

У судове засідання 13.07.2021 представники сторін не з`явились, про дату, місце та час судового розгляду судом повідомлялись.

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

1. Правовідносини сторін

03.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» (далі - відповідач) укладено договір купівлі- продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. в реєстрі за номером 944 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 4 Договору продаж об`єкту продажу, за домовленістю сторін, проводиться за ціною 1500000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, які покупець (відповідач) має сплатити продавцю (позивачу) протягом трьох календарних днів з моменту підписання даного Договору.

Відповідно до пункту 5 Договору право власності на об`єкт продажу виникає у покупця (відповідача) з моменту нотаріального посвідчення цього договору та державної реєстрації права власності на об`єкт продажу.

У день укладення договору нотаріусом зареєстровано право власності на земельну ділянку за відповідачем.

05.11.2020 відповідачем сплачено на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 1000000 грн., у той же час, суму в розмірі 500000,00 грн. не сплачено.

Відповідно до умов Договору відповідач мав сплатити повну суму в строк до 06.11.2020, тому недоплачена сума у розмірі 500000,00 грн. є простроченою заборгованістю відповідача.

У подальшому, 26.01.2020, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна вищезазначена земельна ділянка передана Товариством з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» в якості внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит Холл».

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.02.2021 у справі № 910/17780/20 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» прo стягнення 500000,00 грн. задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» 500000,00 грн. основного боргу та 7500,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

2. Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг"

Вчинення пов`язаними особами правочину, направленого на приховування майна від можливого звернення стягнення у разі примусового виконання судового рішення щодо стягнення з відповідача -1 грошових коштів на користь позивача є підставою для визнання недійсним такого правочину.

Тобто, відповідач-1, відчужуючи нерухоме майно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит Холл», учасником якого являється, усвідомлював неминучість винесення рішення суду про стягнення з нього боргу на користь позивача та передбачив негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а, отже, оспорюваний правочин є фіктивним та удаваним, отже, наявні підстави для визнання його недійсним.

3. Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантеон К»

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транзит-Холл» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» вчинено та виконано дії з передання земельної ділянки до статутного капіталу товариства, тим самим досягнуто ціль, яку й прагнули сторони передання майна у власність товариства, як внеску до статутного капіталу. Правочин, який вчинено сторонами, не приховує будь-який інший правочин. Волевиявлення учасників оспорюваного правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що, у свою чергу, спростовує доводи позивача про удаваний правочин.

Крім того, спірне майно, що передано до статутного капіталу, під арештом не знаходилось, не було предметом обтяжень за зобов`язаннями як перед позивачем, так і перед іншими фізичними чи юридичними особами, заборони на відчуження, на дату укладення правочину, не існувало, а наявність боргових зобов`язань товариства перед позивачем, які виникли з договору, не є підставою для неможливості здійснення товариством свого права власності згідно з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України.

Також, позивач не є стороною спірного правочину та у нього відсутні будь-які права на спірне майно, тобто, не може вважатись іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, оскільки ним не надано належних та допустимих доказів того, що права і законні інтереси безпосередньо порушені спірним правочином (актом).

4. Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит Холл»

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву, доказів сплати або контр - розрахунку суми заборгованості суду не надав, про розгляд справи щодо нього у господарському суді судом направлені ухвали Господарського суду Київської області на його належну адресу, що встановлена судом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписом пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, винесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З огляду на вказані положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи щодо нього у господарському суді та його процесуальні права на надання суду заперечень на позов і доказів.

5. Норми права, що підлягають застосуванню

За приписами частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати у судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 29.04.2015 у справі № 903/134/13-г та Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.09.2018 у справі № 918/1377/16, від 12.06.2019 у справі № 927/352/18 зазначено позицію щодо кваліфікації акту приймання-передачі майна до статутного капіталу юридичної особи як двостороннього правочину.

Відповідно до вказаних висновків Верховного Суду, акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на нерухоме майно.

Надаючи оцінку акту приймання приймання-передачі майна, Верховний Суд зробив висновки про те, що такий двосторонній акт свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України) в цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 4 статі 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до змісту статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто, обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто, мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Такі висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлені у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 (провадження № 6-1873цс16), від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц та від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 Цивільного кодексу України у спорах, що виникли із договорів, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Верховний Суд у постанові від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17) звернув увагу на те, що для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків цієї особи (недопущення їх у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину. Тому у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами.

Правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Зокрема, дії спрямовані на відчуження майна, особою, яка достеменно обізнана про необхідність виконання грошового зобов`язання, заниження нею вартості майна при відчуженні, а також невжиття протягом тривалого часу до відчуження майна заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань перед кредитором, свідчать про недобросовісність цієї особи при укладенні договору відчуження майна та про зловживання своїми правами.

При цьому, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а така протизаконна ціль, як укладення особою договору з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

У статті 235 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки удаваного правочину. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин.

Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників.

Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна мета двох сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши при розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

6. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Відповідно до витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» є: обслуговуючий кооператив Садово-Городнє товариство «Ясна Поляна» - розмір внеску до статутного фонду (грн.): 15630080,00, кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) засновника є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Відповідно до витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевими бенефіціарними власниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит Холл» є Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАНТЕОН К", Код , розмір внеску до статутного фонду (грн.): 382200,00, ОСОБА_7 , розмір внеску до статутного фонду (грн.): 397800,00.

За результатами перевірки долученого до матеріалів справи акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит-Холл», суд зазначає, що згідно з протоколом загальних зборів учасників № 26/01/2021/1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит-Холл» від 26.01.2021, сторона 1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» передає, а сторона 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Транзит-Холл» приймає в рахунок внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит-Холл» наступне нерухоме майно: земельну ділянку, що має загальну площу 10,4019 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:174:0443, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 109, розташованої на території Ірпінської міської ради Київської області, яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Решетніковою С.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 03.11.2020 за реєстровим номером № 944, право власності зареєстроване 03.11.2020, номер запису про право власності: № 38980561, який підписано зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Транзит-Холл» - ОСОБА_7 , зі сторони Товариства з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» - ОСОБА_8 .

Відтак, з огляду на кінцевих бенефіціарних власників товариств, суд відхиляє аргументи позивача про укладення правочину афілійованими особами.

Крім того, позивач взагалі не зазначив, який саме правочин приховали сторони під зовнішньою формою укладеного акту приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства.

З огляду на недоведеність удаваності оскаржуваного правочину та порушень вимог закону при його укладенні, відсутні підстави для застосування статті 235 Цивільного кодексу України та визнання недійсним оскаржуваного акту приймання-передачі майна до статутного капіталу товариства як удаваного правочину.

Відносно аргументів позивача про фіктивність правочину, спрямованого на приховування майна від можливого звернення стягнення у разі примусового виконання судового рішення щодо стягнення з відповідача-1 грошових коштів на користь позивача, суд зазначає таке.

Будь-який правочин, вчинений боржником, у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.11. 2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справах № 910/7976/17, № 904/7905/16 та № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17 та від 22.04.2021 у справі № 908/794/19.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (касаційне провадження № 14-260цс19) звернула увагу на те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За загальним правилом частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 134 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність на основі права власності, на свій розсуд, одноосібно або спільно з іншими суб`єктами володіє, користується і розпоряджається належним йому (їм) майном, у тому числі має право надати майно іншим суб`єктам для використання його на праві власності, праві господарського відання чи праві оперативного управління, або на основі інших форм правового режиму майна, передбачених цим Кодексом. Майно, що використовується у господарській діяльності, може перебувати у спільній власності двох або більше власників.

Відповідно до статті 144 Господарського кодексу України майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати: з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать; право на майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з дня реєстрації цього майна або відповідних прав на нього, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи: 03.11.2020 на підставі договору купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Пантеон К» стало власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:174:0443, розташованої на території Ірпінської міської ради Київської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 230807064 від 03.11.2020.

Відповідно до змісту статті 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому, необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 Цивільного кодексу України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 Цивільного кодексу України.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 (провадження № 6-1873цс16), від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц.

Згідно з статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до господарського суду.

За результатами розгляду справи суд зазначає, що позивач не навів належних та допустимих доказів факту відсутності у сторін спірного правочину наміру реального настання правових наслідків щодо внесення спірної земельної ділянки до статутного капіталу товариства, а тому відсутні правові підстави вважати вказаний правочин фіктивними відповідно до вимог статті 234 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що надавши належну оцінку змісту оспорюваного правочину із урахуванням правовідносин, що виникли між сторонами, встановив відсутність основної ознаки фіктивного правочину - відсутності наміру створити правові наслідки, обумовлені оспорюваним правочином та з урахуванням того, що відповідач-1 має право на власний розсуд розпоряджатися майном, що належить йому на праві власності, відсутності у матеріалах справи доказів, що на час укладення спірного правочину, земельна ділянка перебувала під арештом або будь-яким обтяженням для забезпечення виконання рішення Господарського суду Київської області у справі № 910/17780/20, суд дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог про фіктивність оспорюваного правочину, а також про порушення відповідачами прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок укладення спірного правочину, що, у свою чергу, також виключає можливість задоволення позову.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 11, 73, 74, 76-80, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову (вх. № 884/21 від 25.03.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Конкорд Факторинг" (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 2, , адреса для листування: 04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 7, оф. 2) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пантеон К" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 44, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Транзит Холл" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21, ) про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна в рахунок внеску до статутного капіталу ТОВ "Транзит Холл" від 26.01.2021 - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.07.2021.

Суддя С.О. Саванчук