ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2021м. ДніпроСправа № 904/5468/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (с. Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (м. Дніпро)

про стягнення заборгованості за договором перевезення № 178/11 від 21.01.2011 у розмірі 282 606 грн. 34 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (далі - відповідач) заборгованість за договором перевезення № 178/11 від 21.01.2011 у розмірі 282 606 грн. 34 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором перевезення № 178/11 від 21.01.2011 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем в період з 14.11.2014 по 01.02.2018 послуг з перевезення вантажу, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 282 606 грн. 34 коп.

Ціна позову складається з суми основного боргу.

Також позивач просить суд судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 02.06.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 02.06.2021 витребувано в Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби наступні докази: інформацію про те, чи включено "Інтерпайп Україна" (ідентифікаційний код 33668606) у відповідних звітних періодах 2014-2018 років до складу податкового кредиту по податку на додану вартість податкові накладні: № 1685 від 15.07.2014 на суму 7 500 грн. 00 коп.; № 2099 від 26.11.2014 на суму 28 796 грн. 00 коп.; №2151 від 19.11.2014 на суму 24 383 грн. 00 коп.; № 1219 від 14.11.2014 на суму 5 000 грн. 00 коп.; № 2564 від 24.09.2014 на суму 25 154 грн. 00 коп., № 2565 від 25.09.2014 на суму 25 154 грн. 00 коп.; № 832 від 08.05.2015 на суму 11 934 грн. 00 коп.; № 1882 від 22.05.2015 на суму 46 208 грн. 00 коп.; № 1613 від 26.07.2015 на суму 19 807 грн. 00 коп.; № 1927 від 20.07.2015 на суму 15 000 грн. 00 коп.; № 1988 від 23.07.2016 на суму 14 400 грн. 00 коп.; № 315 від 03.01.2017 на суму 4 500 грн. 00 коп.; № 284 від 06.03.2017 на суму 16 992 грн. 00 коп.; № 977 від 14.03.2017 на суму 20 000 грн. 00 коп.; № 235 від 04.06.2017 на суму 15 278 грн. 34 коп.; № 1445 від 26.06.2017 на суму 2 500 грн. 00 коп.; № 1599 від 16.12.2017 на суму 15 600 грн. 00 коп.; № 183 від 01.01.2018 на суму 19 000 грн. 00 коп.; № 1514 від 16.01.2018 на суму 15 600 грн. 00 коп.; № 1516 від 16.01.2018 на суму 15 600 грн. 00 коп.; № 1629 від 31.01.2018 на суму 17 000 грн. 00 коп.; №707 від 01.02.2018 на суму 19 500 грн. 00 коп., які складені та зареєстровані ТОВ "Транс-Сервіс-1" за результатами надання послуг з перевезення вантажів.

Вказана ухвала направлялась до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби електронною поштою та двічі поштовим зв`язком.

Від відповідача надійшов лист (вх.суду № 29271/21 від 14.06.2021), в якому він просив суд розглянути справу без участі його представника та за наявними у справі матеріалами.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.06.2021, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49005, м.Дніпро, вулиця Писаржевського, будинок 1-А (а.с.173).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач обізнаний про розгляд даної справи судом, оскільки ухвалу суду від 02.06.2021 отримав 07.06.2021, що вбачається з поштового повідомлення № 184 (№148), отже завчасно.

Так, ухвалою суду від 02.06.2021, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи дату отримання ухвали суду - 07.06.2021, відповідач мав подати відзив на позовну заяву в строк по 22.06.2021 включно.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 06.08.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Крім того, судом враховано, що від відповідача надійшов лист, в якому він просив суд розглянути справу без участі його представника та за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи предмет та підстави позову у даній справи, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

З приводу строку розгляду даної справи суд зазначає таке.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

В той же час, розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

При цьому, розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

Слід також відзначити, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

Дана справа розглянута судом в межах розумного строку, тривалість якого обумовлена сукупністю таких об`єктивних причин:

- ухвала суду від 02.06.2021, якою було витребувано в Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби інформацію про те, чи включено "Інтерпайп Україна" у відповідних звітних періодах 2014-2018 років до складу податкового кредиту по податку на додану вартість вказаних в ухвалі податкових накладних була направлена до вказаного Офісу електронним шляхом (на офіційну електронну адресу вказаного органу);

- в подальшому, враховуючи неотримання відповіді, суд направив ухвалу суду від 02.06.2021 разом з супровідним листом від 02.07.2021. Вказане поштове відправлення було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "Адресат відмовився від отримання";

- враховуючи вказане, суд повторно направив ухвалу суду від 02.06.2021 разом з супровідним листом від 14.07.2021. Вказане поштове відправлення також було повернуто за зворотною адресою з довідкою АТ "Укрпошта" форми 20 "Адресат відмовився від отримання".

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, а також доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору перевезення вантажу автомобільним транспортом, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, 21.01.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (далі - перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (далі - замовник, відповідач) було укладено договір перевезення № 178/11 (далі договір, а.с.14-17), відповідно до умов пунктів 1.1. та 1.2. якого договір визначає порядок взаємовідносин між перевізником та замовником щодо виконання перевезень вантажів замовника автомобільним транспортом по території України та інших держав. В межах договору перевізник зобов`язується перевезти вантаж автомобільним транспортом, поставити у пункт призначення та передати уповноваженій особі (вантажоотримувачу), а замовник зобов`язується оплатити за перевезення вантажу погоджену сторонами плату.

У пункті 9.1. договору сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2011. У разі, якщо жодна із сторін не заявить про намір припинити договірні відносини не пізніше, ніж за 10 днів до закінчення вказаного строку, строк дії договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік.

Доказів визнання недійсним, зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором перевезення вантажу автомобільним транспортом, який підпадає під правове регулювання норм глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (зі змінами та доповненнями) (далі - Правила).

Відповідно до частини 1 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання (пункт 1 Правил).

У частинах 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Відповідно до пункту 5.1. договору вартість послуг перевізника за договором повинна бути попередньо погоджена сторонами та вказана у додатках до договору (транспортних заявках). Додаткові витрати, вказані у пункті 4.4. договору, у перевізну плату не включені та оплачуються замовником окремо за умови надання підтверджуючих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору в період з 14.11.2014 по 01.02.2018 позивачем були надані відповідачу послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 385 406 грн. 34 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними (а.с.120-144), а також актами виконаних робіт (надання послуг) за період з 14.11.2014 по 01.02.2018 на загальну суму 385 406 грн. 34 коп. (а.с.18-39).

При цьому, судом враховано, що вказані акти не підписані з боку відповідача (замовника за договором), інформація щодо включення ТОВ "Інтерпайп Україна" у відповідних звітних періодах 2014-2018 років до складу податкового кредиту по податку на додану вартість податкових накладних: № 1685 від 15.07.2014 на суму 7 500 грн. 00 коп.; №2099 від 26.11.2014 на суму 28 796 грн. 00 коп.; № 2151 від 19.11.2014 на суму 24 383 грн. 00 коп.; № 1219 від 14.11.2014 на суму 5 000 грн. 00 коп.; № 2564 від 24.09.2014 на суму 25 154 грн. 00 коп., № 2565 від 25.09.2014 на суму 25 154 грн. 00 коп.; № 832 від 08.05.2015 на суму 11 934 грн. 00 коп.; № 1882 від 22.05.2015 на суму 46 208 грн. 00 коп.; № 1613 від 26.07.2015 на суму 19 807 грн. 00 коп.; № 1927 від 20.07.2015 на суму 15 000 грн. 00 коп.; №1988 від 23.07.2016 на суму 14 400 грн. 00 коп.; № 315 від 03.01.2017 на суму 4 500 грн. 00 коп.; № 284 від 06.03.2017 на суму 16 992 грн. 00 коп.; № 977 від 14.03.2017 на суму 20 000 грн. 00 коп.; № 235 від 04.06.2017 на суму 15 278 грн. 34 коп.; № 1445 від 26.06.2017 на суму 2 500 грн. 00 коп.; № 1599 від 16.12.2017 на суму 15 600 грн. 00 коп.; № 183 від 01.01.2018 на суму 19 000 грн. 00 коп.; № 1514 від 16.01.2018 на суму 15 600 грн. 00 коп.; № 1516 від 16.01.2018 на суму 15 600 грн. 00 коп.; № 1629 від 31.01.2018 на суму 17 000 грн. 00 коп.; №707 від 01.02.2018 на суму 19 500 грн. 00 коп. (а.с.59-94), Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби наступні докази на виконання вимог ухвали суду від 02.06.2021 не надана.

З цього приводу суд зазначає таке.

У пункті 5.4. договору сторони погодили, що при здійсненні розрахунків перевізник зобов`язаний надати замовнику наступні документи: рахунок, CMR (ТТН), з відміткою вантажоотримувача, акт здачі-приймання виконаних робіт, оригінал заявки за звітний період. Протягом 15 робочих днів з моменту отримання акту здачі-приймання виконаних робіт, замовник зобов`язаний надіслати перевізнику один екземпляр акту, підписаний уповноваженим представником замовника та скріплений печаткою, або письмову мотивовану відмову від підписання акту. У разі неотримання перевізником відмови замовника у вказаний строк з урахуванням поштової доставки, роботи вважаються прийнятими замовником.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем акти виконаних робіт (надання послуг) за період з 15.07.2014 по 01.02.2018 разом з оригіналами ТТН, рахунками та оригіналами заявок на перевезення надсилались відповідачу разом з листом № 1/08/07/20 від 08.07.2020 (а.с.40-42), докази направлення та отримання відповідачем якого 14.07.2020 наявні в матеріалах справи, а саме: поштовий опис вкладення у цінний лист № 965, а також відстеження вказаного поштового відправлення на сайті АТ "Укрпошта", відповідно до якого поштове відправлення № 965 було отримано відповідачем 14.07.2020 (а.с.43-45).

Листом від 08.02.2021 позивач направив відповідачу податкові накладні, складеними за спірними перевезеннями (а.с.46); вказаний лист було отримано відповідачем 11.02.2021, що підтверджується відстеженням вказаного поштового відправлення на сайті АТ "Укрпошта", відповідно до якого поштове відправлення № 588 було отримано відповідачем 11.02.2021 (а.с.48).

В подальшому, позивач направив відповідачу акти виконаних робіт (надання послуг) за період з 14.11.2014 по 26.11.2014 разом з оригіналами ТТН, рахунками та оригіналами заявок на перевезення надсилались відповідачу разом з листом від 09.02.2021 (а.с.449-50), докази направлення та отримання відповідачем якого 11.02.2021 наявні в матеріалах справи, а саме: рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 561, відповідно до якого поштове відправлення № 561 було отримано відповідачем 11.02.2021 (а.с.52).

Враховуючи вказане, матеріалами справи підтверджується отримання відповідачем актів виконаних робіт (надання послуг) за період з 14.11.2014 по 01.02.2018 на загальну суму 385 406 грн. 34 коп.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази наявності мотивованої відмови відповідача від підписання вказаних актів, отже у відповідності до пункту 5.4. договору надані позивачем в період з 14.11.2014 по 01.02.2018 послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 385 406 грн. 34 коп. вважаються прийнятими відповідачем без зауважень.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином було виконано його обов`язки за договором (надано послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 385 406 грн. 34 коп.), наслідком чого стало прийняття наданих послуг відповідачем без заперечень.

Як було вказано вище, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо наявності заперечень відповідача стосовно обсягів, строку, вартості та якості наданих послуг.

Протягом розгляду справи судом жодних заперечень з приводу прийняття послуг за зазначеними актами відповідачем також не заявлено.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за ним.

Статтею 916 Цивільного кодексу України визначено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати послугу відповідає обов`язок замовника оплатити вартість цієї послуги.

Так, у розділі 5 договору сторони узгодили порядок розрахунків за надані послуги, азокрема:

- строк оплати послуг перевізника з перевезення вантажів автомобільним транспортом: по території України - 10 банківських днів після отримання оригіналу рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, оригіналу товарно-транспортної накладної, оригіналу заявки за звітний період; по території іноземних держав - 30 банківських днів після отримання оригіналу рахунку, акту виконаних робіт, податкової накладної, копії CMR, оригіналу заявки за звітний період, якщо інше не погоджено сторонами у транспортній заявці (пункт 5.3. договору);

- всі платежі та рахунки в межах договору здійснюються у національній валюті України шляхом прямого банківського переказу за платіжними реквізитами, вказаними у договорі (пункт 5.5. договору).

Як було встановлено судом, факт отримання відповідачем актів виконаних робіт (надання послуг) за період з 14.11.2014 по 26.11.2014 разом з оригіналами ТТН, рахунками та оригіналами заявок на перевезення відповідачем підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вказане, судом встановлено, що строк оплати наданих позивачем в період з 14.11.2014 по 01.02.2018 послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом на загальну суму 385 406 грн. 34 коп. є таким, що настав.

При цьому, у визначені в пункті 5.3. договору строки відповідач вартість наданих послуг у повному обсязі не оплатив.

Як вбачається з матеріалів справи, надані в період з 14.11.2014 по 01.02.2018 послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом відповідач оплатив лише частково на суму 102 800 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками (а.с.157-168), внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 282 606 грн. 34 коп. (385 406,34 - 102 800,00). Вказане і стало причиною спору.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача грошових коштів, які становлять залишкову вартість наданих позивачем на виконання договору перевезення №178/11 від 21.01.2011 послуг, які відповідач відмовився оплатити у повному обсязі у добровільному порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як було вказано вище, враховуючи визначені контрагентами у пункті 5.3. договору порядок розрахунків за надані послуги, приймаючи до уваги їх прийняття відповідачем за актами виконаних робіт (надання послуг) за період з 14.11.2014 по 01.02.2018 на загальну суму 385 406 грн. 34 коп., суд зазначає, що строк оплати за вказаними актами є таким, що настав.

Слід також зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження повної оплати наданих позивачем в період з 14.11.2014 по 01.02.2018 послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом на залишкову суму 282 606 грн. 34 коп. відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи вищевикладене, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 282 606 грн. 34 коп.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в сумі 4 239 грн. 10 коп. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" про стягнення заборгованості за договором перевезення № 178/11 від 21.01.2011 у розмірі 282 606 грн. 34 коп. - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпайп Україна" (49005, м.Дніпро, вулиця Писаржевського, будинок 1-А; ідентифікаційний код 33668606) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Сервіс-1" (81118, Львівська область, Пустомитівський район, с. Ставчани; ідентифікаційний код 32602104) 282 606 грн. 34 коп. основного боргу та 4 239 грн. 10 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.08.2021.

Суддя Ю.В. Фещенко