номер провадження справи 5/103/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

04.08.2021 Справа № 908/2052/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Проскуряков К.В., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго № 32-32/143 від 03.08.2021 (вх. № 2414/08-07/21 від 03.08.2021) про скасування судового наказу Господарського суду Запорізької області від 16.07.2021 у справі № 908/2052/21

Стягувач: Концерн Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137; )

Боржник: Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; )

про стягнення 3% річних у розмірі 69 583,99 грн.,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2021 до господарського суду Запорізької області від Концерну Міські теплові мережі надійшла заява № 14/07-1 від 14.07.2021 (вх. № 2193/08-07/21 від 14.07.2021) про видачу судового наказу щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 3% річних за період з 01.02.2020 по 13.07.2021 у розмірі 69 583,99 грн.

14.07.2021 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

16.07.2021 Господарським судом Запорізької області видано копію судового наказу № 908/2052/21 про стягнення з боржника Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь стягувача Концерну Міські теплові мережі 3% річних за період з 01.02.2020 по 13.07.2021 у розмірі 69 583,99 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 227,00 грн.

16.07.2021 копію судового наказу та копію заяви Концерну Міські теплові мережі № 14/07-1 від 14.07.2021 про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами судом надіслано ПАТ «Запоріжжяобленерго» (боржнику).

03.08.2021 до Господарського суду Запорізької області від ПАТ «Запоріжжяобленерго» надійшла заява № 32-32/143 від 03.08.2021 (вх. № 2414/08-07/21 від 03.08.2021) про скасування судового наказу Господарського суду Запорізької області від 16.07.2021 по справі № 908/2052/21.

Відповідно до Витягу з протоколу судової справи раніше визначеному складу суду від 03.08.2021 вказану заяву розподілено судді Проскурякову К.В.

В обґрунтування скасування зазначеного судового наказу боржник посилається на те, що при видачі судового наказу судом порушені норми матеріального та процесуального права з огляду на наступне. Судом при видачі судового наказу не враховано те, що згідно ч. 1 ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Грошовими за змістом статей 524,533-535,625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовими слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовими зобов`язаннями є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх ціни договору.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування (3 % річних, інфляційні витрати) не є заборгованістю за договором, а являються штрафними санкціями. Вимоги про їх сплату у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Аналогічна правова позиція наведена у п. 1.14. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013.

Оскільки стягнення 3%річних є заходом відповідальності за порушення зобов`язань, які є предметом договору, та правовим наслідком порушення зобов`язання у разі прострочення його виконання, а також враховуючи можливість стягнення неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження, вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 69 583. 99 гри, не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

З урахуванням викладеного, ПАТ «Запоріжжяобленерго» просить суд скасувати судовий наказ від 16.07.2021 по справі № 908/2052/21.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго № 32-32/143 від 03.08.2021 (вх. № 2414/08-07/21 від 03.08.2021) про скасування судового наказу Господарського суду Запорізької області від 16.07.2021 у справі №908/2052/21, суд зазначає наступне.

Наказне провадження, відповідно до частини другої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Частиною першою статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За змістом ст. ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Згідно ч.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Отже, як вимогу, за якою може бути видано наказ про стягнення грошової заборгованості за письмовим договором відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, слід розуміти будь-яку вимогу про стягнення грошової суми заборгованості за договором, яка охоплює не тільки основний борг і проценти, але й неустойку, проценти річних та інфляційні втрати, за умови, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вказана правова позиція підтримується Центральним апеляційний господарським судом, зокрема у справі № 908/1647/19.

Частина 2 ст. 12 ГПК України передбачає, що в порядку наказного провадження здійснюється розгляд справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Отже, при вирішенні даних справ підлягає з`ясуванню питання відсутності спору щодо заявленої до стягнення суми.

На підставі вищевикладеного, заперечення боржника викладені у заяві № 32-32/143 від 03.08.2021 про скасування судового наказу від 16.07.2021 № 908/2052/21 до уваги судом не приймаються.

Однак, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.

Вимоги до форму і змісту заяви про скасування судового наказу визначені частинами 2, 3 ст. 157 ГПК України.

Згідно з наявним в матеріалах справи № 908/2052/21 оригіналом рекомендованого повідомленням про вручення поштового відправлення від 19.07.2021, копія судового наказу від 16.07.2021 по цій справі та копія заяви стягувача про видачу судового наказу вручені боржнику 21.07.2021.

Судом встановлено, що боржник подав до суду заяву про скасування судового наказу від 16.07.2021 по справі № 908/2052/21 03.08.2021, тобто у межах п`ятнадцятиденного строку, передбаченого ч. 1 ст. 157 ГПК України. Заява оформлена належним чином відповідно до вимог ст. 157 ГПК України, підстави для її повернення боржнику відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ГПК України закріплено, що у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що підстав для повернення заяви про скасування судового наказу не встановлено, судовий наказ Господарського суду Запорізької області від 16.07.2021 по справі № 908/2052/21 підлягає скасуванню судом.

Керуючись ст.ст. 157, 158, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго № 32-32/143 від 03.08.2021 (вх. № 2414/08-07/21 від 03.08.2021) про скасування судового наказу Господарського суду Запорізької області від 16.07.2021 у справі №908/2052/21 задовольнити.

2. Скасувати судовий наказ Господарського суду Запорізької області від 16.07.2021 у справі № 908/2052/21, виданий за заявою Концерну Міські теплові мережі № 14/07-1 від 14.07.2021 щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» 3% річних за період з 01.02.2020 по 13.07.2021 у розмірі 69 583,99 грн.

3. Роз`яснити Концерну Міські теплові мережі про наявність у нього права на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

4. Копію ухвали направити на адреси стягувача та боржника.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та відповідно до ст. 255 ГПК України не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Суддя К.В. Проскуряков