СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р. Справа № 913/717/20

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача адвокат Зубенко В.М., довіреність №96 від 18.01.2021 року, свідоцтво серія ДН №5036 від 25.04.2018 року;

відповідача адвокат Головченко А.О., ордер серія АН №1026252 від 25.01.2021 року, свідоцтво №4595 від 26.02.2013 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс (вх.№1376Л/1-18) та апеляційну скаргу Фермерського господарства Стимул 777 (вх. №1433Л/1-18)

на рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі №913/717/20, ухвалене в приміщенні господарського суду Луганської області (суддя Корнієнко В.В.), повний текст якого складено 09.04.2021 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс, м. Київ

до відповідача Фермерського господарства Стимул 777, м. Кремінна Луганської області

про стягнення 10987372,93 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі №913/717/20 позов задоволено частково; стягнуто з Фермерського господарства Стимул 777 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс штраф в сумі 817 776,80 грн., витрати на судовий збір в сумі 12195,98 грн.; в решті позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю Агрекс (далі апелянт 1) з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу (п. 6.2 договору) у розмірі 15 % від вартості недопоставленого товару в сумі 408 888,40 грн. за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 24.07.2020 року №2070 (недопоставку товару); компенсації різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару на момент отримання та повернення передоплати в сумі 46964,68 грн.; штрафу (п. 6.3 договору) у розмірі 30 % від вартості недопоставленого товару в сумі 2453330,40 грн., у зв`язку із несплатою вказаної компенсації; збитків в сумі 7260412,65 грн., які заподіяні позивачу відповідачем в результаті недопоставки товару за договором поставки від 24.07.2020 року № 2070 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 164 810,60 грн. та 247 215,90 грн. за подання апеляційної скарги.

До апеляційної скарги апелянтом додано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (вих.№1-206 від 27.04.2021 року) (т.2, а.с.49-72), в якому останній просить долучити до матеріалів справи завірену копію договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах №28дв/20 від 21.08.2020 року та завірену копію Контракту Р572322/2013732 від 06.08.2020 року, яке долучено до матеріалів справи.

Апелянт 1 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Відмовляючи в задоволенні штрафу 5% за прострочення поставки товару, господарський суд першої інстанції порушив норми матеріального права, передбачені ст. 61 Конституції України, ст. ст. 230, 231 ГК України та ст. 627 ЦК України.

Господарський суд першої інстанції дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи про те, що обов`язок зі сплати компенсації та штрафу, передбачених п.6.3 договору не виник, оскільки позивачем не було направлено відповідачу вимогу про повернення попередньої оплати.

Оскільки відповідач на власний розсуд повернув попередню оплату до закінчення строку виконання зобов`язання, то позивач не міг звернутися з вимогою про повернення попередньої оплати.

Конструкція п.6.3 договору передбачає, що у разі прострочення поставки товару, або його частини на строк більш ніж 10 днів: обов`язок постачальника не настав за письмовою вимогою позивача негайно та у будь-якому випадку не пізніше робочого дня наступного за днем отримання такої письмової вимоги повернути покупцю отриману від нього попередню оплату, на яку не було поставлено товар; цей обов`язок постачальника не настав, оскільки постачальник повернув попередню оплату раніше встановленого терміну поставки, а тому така вимога і не заявлялась до постачальника до подання позовної заяви, так і не була заявлена в позові; обов`язок постачальника сплатити покупцю в такому випадку (тобто, прострочення поставки більш ніж 10 днів) компенсацію, яка розраховується як різниця між доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що повертається постачальником (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день такого повернення) та доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що була сплачена покупцем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день такої оплати). Компенсація сплачується постачальником покупцю у гривні України за офіційним курсом НБУ гривні України до долару США на день оплати такої компенсації; цей обов`язок сплатити таку компенсацію постачальник не виконав, оскільки не сплатив її ані самостійно при поверненні попередньої оплати до спливу терміну поставки, ані після прострочення терміну поставки, на письмову вимогу позивача про сплату компенсації. У разі не повернення покупцю в цей строк попередньої оплати та вказаної компенсації постачальник зобов`язаний сплатити покупцю також штраф в розмірі 30 % від вартості не поставленого в строк товару.

Господарський суд першої інстанції дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи про те, що позивачем не доведено наявності причинного зв`язку між противною поведінкою відповідача та завданою шкодою, що призвело до порушення норм матеріального права, передбачених ст. 623 ЦК України та норм процесуального права, передбачених ст. ст. 14, 74, 165 ГПК України.

Наявність реальних збитків позивач обґрунтовує не відсутністю прибутку (вигоди) від закупівлі і подальшого перепродажу насіння соняшнику як такого, а самою необхідністю закупляти насіння соняшнику у третіх осіб, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, тобто, необхідністю позивача виконувати свої зобов`язання та вести господарську діяльність.

Реальні збитки позивача відбулися у формі втрати в майні позивача, які полягали у необхідності додатково закупляти соняшник у третіх осіб за цінами, які склалися в кінці листопада 2020 року, з метою його подальшої переробки та реалізації, замість використання закупленого у відповідача соняшнику за цінами серпня 2020 року.

Господарським судом першої інстанції не були враховані висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, що є порушенням ч. 4 ст. 236 ГПК України, що в сукупності з іншими доводами апеляційної скарги призвело до прийняття необґрунтованого рішення у справі.

Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 року у справі №910/17533/19, від 24.10.2019 року у справі №904/3315/18 та від 19.09.2019 року у справі №904/5770/18.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104, від 21.04.2021 року №405, від 16.06.2021 року №611 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 30.08.2021 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а, від 23.06.2021 року №10-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2021 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс на рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі; відповідачу встановлено строк до 27.05.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

Фермерське господарство Стимул 777 (далі апелянт 2), також, з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі в частині стягнення з відповідача 817 776,80 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову про стягнення 817 776,80 грн.; в іншій частині рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року залишити без змін; стягнути з позивача на користь відповідача 18293,98 грн.

Апелянт 2 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Позивачу, в передбачений п.7.2. договору порядок було повідомлено про форс мажорні обставини та спрямовано пропозицію про розірвання договору поставки №20/70 від 24.07.2020 року з описом від 01.02.2021 року, копію якого долучено до матеріалів справи, згідно якого було спрямовано належним чином завірену копію сертифікату №31-00-21-0084 про форс мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідач, після підтвердження 22.01.2021 року Торгово промисловою палатою України форс мажорних обставин за договором поставки №2070 від 24.07.2020 року повідомив позивача про їх настання в передбачений п.7.2. договору строк, а тому господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем не виконано встановленого договором порядку засвідчення факту виникнення обставин непереборної сили.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі №914/2173/19.

У відповідача відсутня вина та протиправна поведінка, що підтверджується інформаційною довідкою Луганського обласного центу з гідрометеорології Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 11.01.2021 року №9911-1-27/9911 032 про погодні умови за період з червня по вересень 2020 року, зокрема, несприятливі умови для формування врожаю соняшника в 2020 році в Кремінському районі через тривалу посуху.

Посилається на правові висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 12.05.2021 року, для розгляду справи суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 року апеляційну скаргу Фермерського господарства Стимул 777 на рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі залишено без руху; останнє зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту. 20.05.2021 року на адресу від апелянта надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів сплати судового збору (вх.№5776), яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства Стимул 777 на рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі; позивачу встановлено строк до 23.06.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; об`єднано апеляційну скаргу Фермерського господарства Стимул 777 разом з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс в одне провадження; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 року призначено справу до розгляду на "12" липня 2021 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

31.05.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача (вх.№6259), в якому останній просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що залишок попередньої оплати у розмірі 2 266 951,32 грн. на суму непоставленого товару було повернуто відповідачем 29.10.2020 року, ще до закінчення здійснення поставок насіння соняшнику, який необхідно було поставити до 15.11.2020 року, а тому в даному випадку не можливо застосувати штрафні санкції; позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення ним збитків та наявності причинного зв`язку між діями відповідача та понесеними збитками позивача.

25.06.2021 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача (вх.№7338), в якому останній просить в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити та задовольнити вимоги, викладені у апеляційній скарзі позивача, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України не є актом нормативного характеру, оскільки він не породжує прав та обов`язків для сторін договору, а є лише результатом практичної діяльності Торгово-промислової палати з визначених питань.

26.06.2021 року на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (вх.№7306), в якій останній просив забезпечити участь представника в судовому засіданні, призначеному на 12.07.2021 року об 11:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи.

Листом Східного апеляційного господарського суду від 25.06.2021 року №13-49/013032 повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю Агрекс про те, що згідно з затвердженим графіком відпусток на 2021 рік, суддя-доповідач Терещенко О.І. перебуває у відпустці по 06.07.2021 року включно та керуючись п. 5.4. Рішення зборів суддів №3 від 15.02.2019 року, вказана заява буде передана судді-доповідачу після виходу її з відпустки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс про його участь в судовому засіданні, призначеному на "12" липня 2021 р. об 11:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву; судове засідання у справі призначене на 12.07.2021 року об 11:30 год. ухвалено провести за участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді Тихого П.В., на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Дучал Н.М., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 року, враховуючи зміну складу колегії суддів, оголошено перерву у розгляді справи до "04" серпня 2021 року, явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді Дучал Н.М. та судді Слободіна М.М., на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.

Розглянувши в судовому засіданні 04.08.2021 року клопотання апелянта 1 про долучення до матеріалів справи доказів (вих.№1-206 від 27.04.2021 року) (т.2, а.с.49-72), поданих суду апеляційної інстанції, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Частиною 1, 4 статті 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 124, п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.129 Конституції України, ст.ст. 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, апелянт 1 посилається на те, що відповідач ні у відзиві на позов, ані в запереченнях не ставив під сумнів обставини та факт укладення позивачем договору на переробку олійної сировини на давальницьких умовах з ТОВ Сватівська олія та зовнішньоекономічних контрактів на поставку олії соняшникової. Питання укладення договору на переробку з ТОВ Сватівська олія та зовнішньоекономічних контрактів на поставку олії соняшникової, під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції не досліджувалось, відповідач не міг посилатися на недоведеність позивачем факту щодо переробки соняшнику та реалізації на експорт олії соняшникової, втім відповідач послався на ці обставини під час судових дебатів, що спричинило те, що позивач не міг знати який саме письмовий доказ потрібно подати для доведення вказаних обставин. Позивач не міг передбачити, що обставини переробки соняшнику та реалізації на експорт олії соняшникової потрібно буде доводити письмовими доказами та не міг знати, який саме письмовий доказ потрібно подати для цього, без розуміння того, що ці обставини спричинять заперечення відповідача.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 91 ГПК України визначено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27. Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55 згідно якого відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

З документів, які в копіях просить долучити до справи апелянт 1 слідує: Копія вірна, Представник ТОВ Агрекс за довіреністю Груздова Т.В..

А отже, засвідчення представником ТОВ Агрекс за довіреністю Груздовою Т.В. копій договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах №28дв/20 від 21.08.2020 року та Контракту Р572322/2013732 від 06.08.2020 року, відповідають вказаним вище вимогам щодо порядку засвідчення копій документів.

Таким чином, вказані належним чином засвідчені в копіях додаткові докази, а саме: договір переробки олійної сировини на давальницьких умовах №28дв/20 від 21.08.2020 року та Контракт Р572322/2013732 від 06.08.2020 року, слід прийняти на підставі положень ст. 269 ГПК України, як такі, що не були подані позивачем, з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У судовому засіданні 04.08.2021 року представник позивача (апелянта 1) підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги апелянта 2 заперечував та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача (апелянта 2) в судовому засіданні 04.08.2021 року підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги апелянта 1 заперечував, просив залишити її без задоволення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

24.07.2020 року між ТОВ Агрекс (позивач, покупець) та ФГ Стимул 777 (відповідач, постачальник) укладено договір поставки № 2070, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшнику врожаю (далі товар) за ціною і на умовах договору.

У п. 2.1. договору сторони погодили, що кількість товару обумовлюється в специфікаціях, які є невід`ємними частинами договору.

Порядок оплати обумовлюється сторонами в специфікаціях (п. 3.3. договору);

Відповідно до п. 4.2. договору термін поставки товару обумовлюється сторонами в специфікаціях.

24.07.2020 року між сторонами договору було складено специфікацію № 1 відповідно до якої, відповідач брав на себе зобов`язання поставити 1200,00 тн соняшника, +/- 10% на вибір покупця, на умовах DAP склади ТОВ Сватівська олія по ціні 10100 грн. за 1 т, на загальну суму 12.120.000,00 грн. в строк до 15.11.2020 року, а позивач зобов`язаний був сплатити товар на умовах: попередня оплата 50% вартості товару 6 060 000,00 грн., остаточні розрахунки протягом 5-ти банківських днів з дати поставки товару в повному обсязі, але не раніше реєстрації податкових накладних на товар.

Відповідно до умов специфікації № 1 позивачем було сплачено відповідачу за платіжним дорученням від 03.08.2020 року № 7626 попередньої оплати в сумі 3 000 000,00 грн., за платіжним дорученням № 7658 від 05.08.2020 року попередньої оплати в сумі 3 060 000,00 грн., всього 6 060 000,00 грн.;

В період з 24.08.2020 року по 11.09.2020 року, на виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу 390,32 тони соняшнику на загальну суму 3.793.049,68 грн.;

Листом від 08.10.2020 року, надісланим позивачу на електронну адресу, відповідач повідомив позивача, що у зв`язку із засухою та недоотриманням врожаю соняшника в 2020 році, він не має можливості виконати умови договору поставки від 24.07.2020 року № 2070.

29.10.2020 року відповідач за власною ініціативою повернув позивачу решту одержаної він нього попередньої оплати в сумі 2 266 951,32 грн. (виписка з банківського рахунку позивача від 29.10.2020 року № 196).

Відповідач ані в строк до 15.11.2020 року, ані на час звернення з позовом до господарського суду першої інстанції не поставив позивачу решту насіння соняшнику в кількості 809,68 т (1200 т мінус 390,32 т) загальною вартістю 8 177 768,00 грн. (10100 грн. х 809,68 т);

Позивач вимогою від 27.11.2020 року № 1-608 просив відповідача здійснити поставку соняшнику у кількості 929,68 т на суму 9 389 768,00 грн. та негайно сплатити компенсацію різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару у відповідності з п. 6.3. договору в сумі 49964,68 грн., а також сплатити штраф, передбачений п. 6.2. договору в сумі 1 408456,20 грн.

В період з 25.11.2020 року по 04.12.2020 року, на підставі договорів поставки від 10.11.2020 року № 2254, від 25.11.2020 року № 2279 та № 2280 позивач, також, здійснював закупівлю насіння соняшника врожаю 2020 року відповідно у СФГ Кристал, ФГ Саша та ФГ Альянс К.

Відповідач звернувся до Торгово-промислової палати України (звернення від 18.01.2021 року № 20-05) з проханням засвідчити форс-мажорні обставини, які мали місце у 2020 року та вплинули на виконання договору поставки.

Торгово-промисловою палатою України видано відповідачу Сертифікат від 22.01.2021 року № 3100-21-0084, в якому вказано, що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини: виняткові погодні умови, зокрема тривала посуха та інше, які унеможливили виконання відповідачем свого обов`язку за договором поставки від 24.07.2020 року № 2070 поставити насіння соняшника врожаю 2020 року в строк до 15.11.2020 року; період форс-мажорних обставин встановлено з 01 серпня 2020 року по 25 серпня 2020 року.

Позивач посилається на те, що на виконання умов договору відповідачем було поставлено позивачу 390,32 т соняшнику на загальну суму 3 793 049,68 грн.; 29.10.2020 року ФГ Стимул 777 платіжним дорученням № 196 повернуто ТОВ Агрекс 2 266 951,32 грн. попередньої оплати та не поставлено в строк до 15.11.2020 року насіння соняшнику в кількості 809,68 т за ціною 10100,00 грн. на загальну вартість 8 177 768,00 грн., чим прострочено поставку товару на строк більш ніж 10 календарних днів.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Луганської області, в якому останній просив стягнути з відповідача на свою користь штраф (п. 6.2 договору) у розмірі 15 % від вартості недопоставленого товару в сумі 1.226.665,20 грн. за неналежне виконання зобов`язань за договором поставки від 24.07.2020 року № 2070 (недопоставку товару); компенсацію різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару на момент отримання та повернення передоплати в сумі 46964,68 грн.; штраф (п. 6.3 договору) у розмірі 30 % від вартості недопоставленого товару в сумі 2.453.330,40 грн. у зв`язку із несплатою вказаної компенсації; збитки (реальні) в сумі 7.260.412,65 грн., які заподіяні позивачу відповідачем в результаті недопоставки товару за договором поставки від 24.07.2020 року № 2070.

30.03.2021 року господарським судом Луганської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга апелянта 1 підлягає задоволенню, а в задоволенні апеляційної скарги апелянта 2 слід відмовити, з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача 10% штрафу, передбаченого п.6.2. договору у сумі 817 776,80 грн. виходив з того, що відповідач допустив прострочення виконання свого зобов`язання щодо поставки насіння соняшника позивачу понад 10 календарних днів; відмовляючи в решті позовних вимог вказав на їх необґрунтованість та безпідставність.

Колегія суддів вважає передчасними вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Так, місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу на підставі п. 6.2. договору в сумі 408888,40 грн. вказав на те, що передбачений п. 6.2. договору штраф у розмірі 5 % від вартості не поставленого товару судом не застосовується, так як це суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки відповідач прострочив поставку товару більше ніж на 10 днів.

Колегія суддів зазначає на таке.

Так, у п. 6.2. договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної поставки або не поставки товару або його частини, постачальник сплачує штраф в розмірі 5% від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) товару, і крім того відшкодовує всі заподіяні цим збитки; в разі несвоєчасної поставки або не поставки товару або його частини, на строк понад 10 календарних днів постачальник також додатково сплачує покупцю штраф у розмірі 10 % від вартості не поставленого (несвоєчасно поставленого) товару або його частини.

Згідно частини другої ст. 9 ЦК України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Таким чином, до правовідносин сторін договору щодо забезпечення належного виконання господарського договору штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід застосовувати положення глави 26 ГК України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У розумінні ст. ст. 173 та 230 ГК України, штраф є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

За змістом ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді подвійного штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і штраф застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки невиконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі №904/3315/18, де між іншим, вказано на таке.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов`язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами. Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Отже сторони, керуючись закріпленим статтями принципом свободи договору, самостійно врегулювали свої відносини при визначенні такої умови договору як повернення орендованого майна та узгодили у пункті 5.9 випадки (умови) виникнення у орендодавця права на стягнення вартості неповернутих двигунів, що узгоджується та відповідає змісту свободи договору, яка є основною із засад цивільного законодавства.

Таким чином, є помилковими посилання господарського суду першої інстанції на положення ст. 61 Конституції України в обґрунтування недопустимості застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те ж саме правопорушення з огляду на наступне.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як штраф та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №904/5770/18, де, між іншим, вказано на таке.

Можливість одночасного стягнення штрафу та пені за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі №917/194/18, від 25.05.2018 року у справі №922/1720/17, від 09.02.2018 року у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 року у справі №911/1351/17).

Так, у випадках порушення виконання господарських зобов`язань, чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного встановлення штрафу за невиконання зобов`язання, та додаткового штрафу за невиконання зобов`язання на строк понад 10 календарних днів, чи інший, що узгоджується з свободою договору, передбаченою ст. 627 ЦК України, тобто, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А отже, враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору передбачена можливість стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором штрафу у розмірі 15% та беручи до уваги те, що відповідач прострочив поставку товару за специфікацією №1 від 24.07.2020 року, розмір штрафу, який підлягає до стягнення становить 1 226 665,20 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача компенсації різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару на момент отримання та повернення попередньої оплати в сумі 46964,68 грн. та штрафу (п. 6.3 договору) у розмірі 30 % від вартості недопоставленого товару в сумі 2 453 330,40 грн., у зв`язку із несплатою вказаної компенсації, господарський суд першої інстанції вказав на те, що позивач не направляв відповідачу вимогу про повернення попередньої оплати, обов`язок сплатити компенсацію у відповідача не виник, відповідно відсутнє прострочення сплати цієї компенсації.

Колегія суддів зазначає на таке.

За змістом п.6.3 договору, у разі прострочення поставки (не поставки) товару, або його частини, на строк більш ніж 10 (десять) днів, постачальник за письмовою вимогою покупця, зобов`язаний негайно, та у будь-якому випадку не пізніше робочого дня наступного за днем отримання такої письмової вимоги повернути покупцю отриману від нього попередню оплату, на яку не було поставлено товар. Також, постачальник зобов`язаний сплатити покупцю в такому випадку компенсацію, яка розраховується як різниця між доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що повертається постачальником (визначається за офіційним курсом НБУ гривні долару США на день такого повернення) та доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що була сплачена покупцем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні долару США на день такої оплати). Компенсація сплачується постачальником покупцю у гривні України за офіційним курсом НБУ гривні України к долару США на день оплати-такої компенсації. У разі не повернення покупцеві в цей строк попередньої оплати та вищевказаної компенсації постачальник зобов`язаний сплатити покупцю також штраф в розмірі 30 % від вартості не поставленого в строк товару.

Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням поставки товару (не поставкою) на строк понад 10 календарних днів та повернення попередньої оплати, відповідач зобов`язаний сплатити компенсацію пропорційно зміні курсу гривні до долару США за курсом НБУ, яка розраховується наступним чином:

Комп = ((S1/K) (S1/K1)) *K, де: Комп - сума компенсації, передбаченої п.6.3 договору; К- курс гривні до долару США за офіційним курсом НБУ на 29.10.2020 року 28,3989 грн.; К1 курс гривні до долару США за офіційним курсом НБУ на 05.08.2020 року 27,8225 грн.; S1 сума повернутої попередньої оплати від 05.08.2020 року - 2 266 951,32 грн.

Дані про офіційний курс НБУ містяться за посиланням: htpps://bank.gov.ua/markets/exhangerates?date.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок компенсації за допомогою калькулятору ЛІГА.Закон, колегія суддів зазначає, що до стягнення підлягає сума у розмірі 46964,68 грн. (2 266 951,32 грн./27,8255 грн.) (2 266 951,32 грн./28,3989 грн.) * 28,3989 грн. = 1 653,75 доларів США * 28,3989 грн. = 46 964,68 грн.

За матеріалами справи, 29.10.2020 відповідач платіжним дорученням № 196 повернув позивачу 2266951,32 грн. попередньої оплати, тобто, за 17 календарних днів до закінчення терміну договору, коли відповідач був зобов`язаний поставити товар за умовами договору - до 15.11.2020 року.

Позивач вказує на те, що оскільки попередня оплата у розмірі 2266951,32 грн. була повернута відповідачем на власний розсуд до закінчення строку виконання зобов`язання, він не міг звернутися до відповідача з вимогою про її повернення, за відсутністю такої необхідності.

Разом з тим, за умовами п.6.8 договору, повернення постачальником попередньої оплати, в тому числі відповідно до п. 6.3. договору, не може розглядатися як відмова від договору чи його припинення, і не звільняє постачальника від обов`язку поставки товару та виконання інших обов`язків та відповідальності за договором.

Так, згідно вимоги позивача від 27.11.2020 року №1-608, надісланої відповідачу, позивач просив негайно здійснити поставку товару в кількості 929,68 т.; сплатити компенсацію різниці в гривні між доларовим еквівалентом вартості товару на момент отримання та повернення попередньої оплати, у відповідності до п.6.3 договору у сумі 49 964,68 грн.; в строк до 02.12.2020 року сплатити позивачу штраф, передбачений п.6.2 договору в сумі 1 408 465,20 грн.

Позивач посилається на те, що конструкція п.6.3 договору передбачає, що у разі прострочення поставки товару, або його частини на строк більш ніж 10 днів: обов`язок постачальника не настав за письмовою вимогою позивача негайно та у будь-якому випадку не пізніше робочого дня наступного за днем отримання такої письмової вимоги повернути покупцю отриману від нього попередню оплату, на яку не було поставлено товар; цей обов`язок постачальника не настав, оскільки постачальник повернув попередню оплату раніше встановленого терміну поставки, а тому така вимога і не заявлялась до постачальника до подання позовної заяви; обов`язок постачальника сплатити покупцю в такому випадку (тобто, прострочення поставки більш ніж 10 днів) компенсацію, яка розраховується як різниця між доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що повертається постачальником (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день такого повернення) та доларовим еквівалентом вартості товару (частини вартості товару), що була сплачена покупцем (визначається за офіційним курсом НБУ гривні до долару США на день такої оплати). Компенсація сплачується постачальником покупцю у гривні України за офіційним курсом НБУ гривні України до долару США на день оплати-такої компенсації; цей обов`язок постачальник не виконав, оскільки не сплатив її ані самостійно при поверненні передплати до спливу терміну поставки, ані після прострочення терміну поставки, на письмову вимогу позивача про сплату компенсації. У разі не повернення покупцю в цей строк попередньої оплати та вказаної компенсації постачальник зобов`язаний сплатити покупцю також штраф в розмірі 30 % від вартості не поставленого в строк товару.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення компенсації в сумі 46964,68 грн. та штрафу (п. 6.3 договору) у розмірі 30 % від вартості недопоставленого товару в сумі 2453330,40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 7 260 412,65 грн., місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження викладених ним доводів про те, що він передавав куплений соняшник іншим підприємствам для переробки на олію соняшникову, а останню реалізовував на експорт іноземним компаніям покупцям та (або) реалізовував на внутрішньому ринку, подані позивачем докази договори поставки, укладені між ним та СФГ Кристал, ФГ Саша та ФГ Альянс К, а також видаткові накладні цих осіб свідчать лише про факт купівлі позивачем у вказаних осіб насіння соняшника.

Колегія суддів зазначає на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки; доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються, зокрема, такий вид господарської санкцій як відшкодування збитків.

При цьому, ст. 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

За положенням ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 року у справі №910/17533/198, де суд касаційної інстанції дійшов мотивованого висновку про наявність усіх складових цивільного правопорушення, необхідних для стягнення збитків та вказав, зокрема, на таке.

Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

В обґрунтування факту заподіяння збитків (через недопоставку насіння соняшника відповідачем) позивач вказує на те, що він закуповував соняшник у постачальників та передавав його ТОВ Сватівська олія для переробки на олію соняшникову; отриману олію соняшникову в подальшому він реалізовував на експорт іноземним компаніям покупцям або реалізовував на внутрішньому ринку; олію соняшникову з давальницької сировини (соняшнику) мав наміри реалізувати на експорт, для чого в період з 23.04.2020 року по 09.09.2020 року уклав зовнішньоекономічні контракти на поставку олії соняшникової міжнародним компаніям Cargill International S.A., COFCO RESOURCES S.A., Giencore Agriculti B.V; при укладенні контрактів на закупівлю сировини та зовнішньоекономічних контрактів на продаж готової продукції визначав ціни та розраховував господарські операції виходячи з поточних цін на сировину (соняшник) та відповідну ціну на готову продукцію (олію); протиправна відмова відповідача поставити соняшник за ціною, яка склалася в липні 2020 року, не дала позивачу можливості виконати зовнішньоекономічні контракти на продаж виготовленої з неї олії; з метою виконання зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами та не застосування за ними штрафних санкцій, за власні кошти позивач додатково закупив у інших постачальників насіння соняшнику замість не поставленого відповідачем, за цінами, які склалися в листопаді 2020 року, оскільки відповідач повернув попередню оплату та в строк до 15 листопада 2020 року не поставив товар; до моменту подання позову позивач розраховував на виконання відповідачем своїх обов`язків за договором; у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за договором, він додатково витратив грошові кошти на закупівлю соняшника у третіх осіб (СФГ Кристал, ФГ Саша та ФГ Альянс К) в сумі 7 260 412, 65 грн., які і є реальними збитками заявленими до відшкодування.

Так, за матеріалами справи, відповідно до умов укладеної специфікації №1 відповідачем поставлено позивачу наступну кількість товару: 27.08.2020 року за видатковою накладною № 293 від 27.08.2020 року 44,42 т на суму 417 768,22 грн., в т.ч. ПДВ 20%; 28.08.2020 року за видатковою накладною № 295 від 28.08.2020 року 47,24 т на суму 58 254,32 грн., в т.ч. ПДВ 20%; 29.08.2020 року за видатковою накладною № 296 від 29.08.2020 року 50,34 т на суму -491 668,09 грн., в т.ч. ПДВ 20%;30.08.2020 року за видатковою накладною № 297 від 30.08.2020 року 30,72 т на суму 293 017,19 грн., в т.ч. ПДВ 20%; 31.08.2020 року за видатковою накладною № 298 від 31.08.2020 року 29,54 т на суму 295 104,60 грн., в т.ч. ПДВ 20%; 01.09.2020 року за видатковою накладною № 305 від 01.09.2020 року 27,32 т на суму 254 405,75 грн., в т. ч. ПДВ 20%; 02.09.2020 року за видатковою накладною № 306 від 02.09.2020 року 28,64 т на суму 251 327,63 грн., в т. ч. ПДВ 20%; 03.09.2020 року за видатковою накладною № 307 від 03.09.2020 року 29,34 т на суму 288 588,24 грн., в т. ч. ПДВ 20%; 04.09.2020 року за видатковою накладною № 308 від 04.09.2020 року 40,4 т на суму 394 868,36 грн., в т. ч. ПДВ 20%; 05.09.2020 року за видатковою накладною № 309 від 05.09.2020 року 20,78 т на суму 203 830,19 грн., в т. ч. ПДВ 20%; 09.09.2020 року за видатковою накладною № 312 від 09.09.2020 року 20,68 т на суму 207 222,49 грн., в т. ч. ПДВ 20%; 11.09.2020 року за видатковою накладною № 313 від 11.09.2020 року 20,90 т на суму 206 993,60 грн., в т. ч. ПДВ 20%.

У п. 6.2. договору сторони погодили, що суми збитків, завданих неналежним виконанням підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Протиправна поведінка та вина відповідача, яка полягала у порушенні умов договору щодо прострочення поставки більш ніж 10 днів доведена матеріалами справи платіжними дорученнями, видатковими накладними, договорами поставки з альтернативними контрагентами та відповідачем не заперечується.

Причинно наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками позивача підтверджується положеннями договору поставки та протиправною непоставкою товару, а також відсутністю об`єктивної можливості у позивача отримати потрібний товар в листопаді 2020 року з будь-яких інших джерел, за ціною, що склалася в липні 2020 року, яка б дозволяла понести витрати від відповідних господарських операцій в очікуваному розмірі.

Отже, збитки позивача відбулися у формі втрати в майні позивача та полягали у необхідності додатково закуповувати соняшник у третіх осіб за цінами, які склалися в кінці листопада 2020 року, з метою його подальшої переробки та реалізації, замість використання закупленого у відповідача соняшнику за цінами серпня 2020 року.

Вище вказано, що до апеляційної скарги апелянтом додано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (вих.№1-206 від 27.04.2021 року) (т.2, а.с.49-72), в якому останній просив долучити до матеріалів справи завірену копію договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах №28дв/20 від 21.08.2020 року та завірену копію Контракту Р572322/2013732 від 06.08.2020 року, посилаючись на те, що питання укладення договору на переробку з ТОВ Сватівська олія та зовнішньоекономічних контрактів на поставку олії соняшникової, під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції не досліджувалось.

Колегія суддів зазначає таке.

Зі змісту договору переробки олійної сировини на давальницьких умовах №28дв/20 від 21.08.2020 року, укладеного між ТОВ Агрекс (замовник) та ТОВ Сватівська олія (переробник) слідує, що замовник поставляє для переробки насіння соняшнику в кількості, передбаченій в п.1.6 договору, а переробник зобов`язується надати послуги з переробки олійної сировини, які включають приймання, підробку, зберігання, переробку олійної сировини та зберігання готової продукції та передати замовнику вироблену з цієї олійної сировини готову продукцію, а також отримані відходи.

За Контрактом Р572322/2013732 від 06.08.2020 року, продавець - ТОВ Агрекс продає покупцю Гленкор Агрікалчер Б.В. українську сиру нерафіновану соняшникову олію, нормальної товарної якості, з насіння соняшника урожаю 2020 року у розмірі 2000,00 метричних тон.

Позивач посилається на таке.

Узгоджена сторонами договірна ціна за договором поставки 2070 від 24.07.2020 року була встановлена на рівні 10 100,00 грн. за 1 т соняшнику, який був дещо нижчий за поточний рівень цін, що склався в період з 17.07.2020 року по 24.07.2020 року - від 12 200,0 грн. до 12 300,0 грн. за 1 т соняшнику урожаю 2019 року (який був в наявності та поставлявся безпосередньо в цей період), в зв`язку із тим, що позивач купував урожай майбутній (осені 2020 року) та надавав значну передоплату в липні 2020 року з відстрочкою поставки товару, аж до 15.11.2020 року, тобто більше ніж на 110 календарних днів.

Ціна за договором поставки № 2070 від 24.07.2020 року була визначена сторонами на підставі вільного волевиявлення, про що свідчать підписи сторін на договорі.

Внаслідок зміни ринкової кон`юнктури цін, з 01 вересня 2020 року почався різкий пропорційний зріст ринкових цін на як на соняшник - з 10 600,0 грн/т в серпні 2020 року до 19 000,0 грн/т в листопаді 2020 року, так і на олію соняшникову - з 695,0 доларів США/т в травні до 1120,0 доларів США/т в листопаді, наводить такі дані.

датаЩотижнева ціна насіння соняшнику (попит, СРТ, гривень), Україна, за даними http://www.apk-snform.com/uk/pricesЩотижнева ціна олії соняшникової (попит, СРТ, експаорт, долларів США), Україна, за даними http://www.apk-snform.com/uk/prices
15.05.202011300,00695,0
22.05.202011350,00715,0
29.05.202011400,00735,0
05.06.202011500,00745,0
12.06.202011750,00760,0
19.06.202012000,00760,0
26.06.202012100,00765,0
03.07.202012100,00755,0
10.07.202012150,00755,0
17.07.202012200,00765,0
24.07.202012300,00775,0
31.07.202012400,00755,0
07.08.202012400,00790,0
14.08.202012400,00795,0
21.08.202012300,00790,0
28.08.202010600,00790,0
04.09.202011400,00835,0
11.09.202012700,00890,0
18.09.202014200,00990,0
25.09.202012500,00855,0
02.10.202012600,00850,0
09.10.202013900,00925,0
16.10.202015000,00955,0
23.10.202015500,00975,0
30.10.202015700,00980,0
06.11.202016000,00990,0
13.11.202017100,001040,0
20.11.202018400,001120,0
27.11.202019000,001120,0

Згідно специфікації №1 до договору поставки №2070 від 24.07.2020 року, вартість 1 т соняшнику становить 10 100,00 грн., в той час як у ФГ Альянс-К позивач закупляв 1т соняшнику по ціні 19 400,00 грн., що слідує з специфікації №1 від 25.11.2020 року до договору поставки №2284 від 25.08.2020 року; у ФГ Саша позивач закупляв 1 т соняшнику по ціні 19 400,00 грн., що слідує з специфікації №1 від 25.11.2020 року до договору поставки №2279 від 25.11.2020 року; у СФГ Кристал позивач закупляв 1 т соняшнику по ціні 19 100,00 грн., що слідує з специфікації №2 від 25.11.2020 року до договору поставки №2254 від 10.11.2020 року, наводить такі дані.

п/пКонтрагента, грн.Поставле-ного сняшнику, тонСоняшнику за Специфіка-цією, грн. за одну тонуЗакупленого соняшнику з урахуванням перерахунку, грн. за одну тонуСоняшнику за договором з ФГ «СТИМУЛ 777», грн. за одну тонуЦіні, грн. на 1 тн.Збитків, грн.
1ФГ "Альянс-К"267,5819400,0019142,5710100,009042,572419610,88
2СФГ "Саша"297,8419400,0019123,1410100,009023,142687452,02
3СФГ "Кристал"244,2619100,0018915,8110100,008815,812153349,75
Всього809,68 7260412,65

З метою виконання зобов`язань за власними зовнішньоекономічними контрактами, за власні кошти додатково закупив у інших постачальників насіння соняшнику, замість непоставленого соняшнику ФГ Стимул 777, за цінами, які склалися в листопаді 2020 року.

Відповідно до цінової довідки № 40-С від 30.11.2020 року Луганської регіональної торгово- промислової палати, складеної на замовлення ТОВ "Агрекс", згідно якої проаналізувавши сільськогосподарський ринок України та Луганської області з використанням інформації, отриманої від виробників, трейдерів та інформації з інших відкритих джерел, а саме: ТОВ "СП "НІБУЛОН", ТОВ "Старобільський Елеватор", інформації з мережі Internet, майданчиків "Триполье", "Агротендер" та інших відкритих джерел, експертом надана цінова інформація про середню ринкову вартість на насіння соняшника станом, яка на 30.11.2020 року склала 18 875,00 гривень.

Закупівельні ціни ТОВ "Агрекс" на 17.11.2020 року - 27.11.2020 року у контрагентів (ФГ "АЛЬЯНС-К", ФГ "Саша", СФГ "Кристал") становили від 19 100,00 грн - до 19 400,00 грн., які були в межах середніх цін, що склалися в Україні за період з 20.11.2020 року по 27.11.2020 року. Відхилення цін допустиме (становить від 1,2 до 2,7 %), що пояснюється відмінностями умов поставки, якістю, об`ємом та строками поставки товару.

Щоб мінімізувати збитки позивач закуповував соняшник у третіх осіб за існуючою ринковою ціною; сума витрат у розмірі 7 260 412,65 грн. є реальними збитками, тобто втрати, які позивач здійснив для відновлення його порушеного права, які полягають у різниці між витратами для закупки соняшнику за цінами, що були встановлені в договорі з відповідачем, та цінами в листопаді 2020 року, за якими позивач вимушений був закупити товар у третіх осіб.

Відповідач не поставив позивачу насіння соняшнику за договором поставки позбавивши останнього можливості розпоряджатись належним йому соняшником для переробки на олію соняшникову з ціллю ведення власної господарської діяльності та виконання зовнішньоекономічних договорів.

Колегія суддів, виходячи з приписів ч. ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України, досліджуючи додатково подані докази, що стосуються фактів, на які апелянт 1 посилається в апеляційній скарзі та які не були подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта 1, зазначає, що вказані належним чином засвідчені в копіях додаткові докази, а саме: договір переробки олійної сировини на давальницьких умовах №28дв/20 від 21.08.2020 року та Контракт Р572322/2013732 від 06.08.2020 року підтверджують факт щодо переробки соняшнику та реалізації на експорт олії соняшникової позивачем по вказаним договорам та Контракту.

Так само підтвердженням факту закупівлі позивачем соняшнику у третіх осіб є наявні в матеріалах справи: договір поставки №2280 від 25.11.2020 року, укладений між ТОВ "Агрекс" та ФГ "АЛЬЯНС-К", договір поставки №2279 від 25.11.2020 року, укладений між ТОВ "Агрекс" та ФГ "Саша" та договір поставки №2254 від 10.11.2020 року, укладений між ТОВ "Агрекс" та ФГ "Кристал".

Реальність збитків позивача полягає у тому, що останній, з огляду на зміст господарських відносин за укладеними зовнішньоекономічними контрактами на продаж олії соняшникової міг і повинен був понести передбачені договором витрати та отримати певні доходи та лише неправомірні дії відповідача стали достатньою причиною, яка змусила позивача здійснити додаткові витрати на придбання необхідної кількості соняшнику у третіх осіб, за цінами листопада 2020 року та спричинила додаткові витрати позивача, які призвели до вказаних збитків.

Відповідачем не наведено позивачу жодних належних доказів відсутності власної вини у порушенні господарського зобов`язання, а також те, що таке невиконання було обумовлене обставинами, які не залежали від його волі.

Розмір збитків понесених позивачем через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором наведений у позовній заяві та апеляційній скарзі та становить 7 260 412,65 грн.: 2 419 610,88 грн. за купівлю соняшника у ФГ Альянс-К; 2 6897 452,02 грн. за купівлю соняшника у ФГ Саша; 2 153 349,75 грн. за купівлю соняшника у СФГ Кристал.

Вказаний розрахунок перевірений судом апеляційної інстанції за допомогою калькулятору ЛІГА.Закон та є таким, що підтверджується матеріалами справи та зібраними у справі доказами.

А отже, позивачем повністю підтверджено та доведено наявність всіх складових елементів, необхідних для стягнення з відповідача на користь позивача збитків.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів того, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, є правові підстави для висновку про наявність вини у невиконанні зобов`язань та у заподіянні позивачу збитків у сумі 7 260 412,65 грн.

Аргументи апелянта 2 на те, що відповідач, після підтвердження 22.01.2021 року Торгово промисловою палатою України форс мажорних обставин за договором поставки №2070 від 24.07.2020 року повідомив позивача про їх настання в передбачений п.7.2. договору строк, а тому господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем не виконано встановленого договором порядку засвідчення факту виникнення обставин непереборної сили, не приймаються з огляду на таке.

У п. 7.1. договору сторони погодили, що при настанні обставин непереборної сили, що перешкоджають виконанню зобов`язань за договором, а саме: пожеж, повеней, інших стихійних лих, термін виконання зобов`язань стороною за договором, що зазнала впливу таких обставин відсувається відповідно часу, протягом якого будуть діяти такі обставини.

За змістом п. 7.2. сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана повідомити іншій стороні протягом 10 календарних днів с моменту виникнення таких обставин. Належним доказом наявності зазначених вище обставин та їх тривалості будуть служити підтвердження Торгово-промислової палати України. В іншому випадку форс-мажорні обставини вважаються непідтвердженим.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 219 ГК України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Отже, сторони у договорі передбачили певні обставини, які є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також визначили порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Втім, відповідач не виконав встановленого договором порядку засвідчення факту виникнення обставин непереборної сили (протягом 10 календарних днів с моменту виникнення таких обставин не повідомив про це позивача, своєчасно не подав позивачу підтвердження Торгово-промислової палати України про наявність цих обставин), а до Торгово промислової палати звернувся вже у січні 2021 року, а не у строк встановлений умовами договору.

Посилання апелянта 2 на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 року у справі №914/2173/19 не приймаються, з огляду на те, що суд касаційної інстанції вказав на те, що посилання касатора в касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції норм ст. 76, 77 ГПК України, оскільки допустимим доказом дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) в силу ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» є сертифікат Торгово-промислової палати України, не заслуговують на увагу, адже апеляційний господарський суд у справі, яка розглядається, дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог про стягнення штрафу дійшов не у зв`язку з встановленням форс-мажорних обставин, а у зв`язку з відсутністю у діях відповідача вини та протиправної поведінки.

Посилання апелянта 2 на правові висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/2013, де Конституційний Суд України виходив з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, не приймаються, оскільки сторони у справі, укладаючи відповідний договір поставки, самостійно врегулювали свої відносини при визначенні такої умови договору як нарахування позивачу штрафних санкцій за його неналежне виконання.

Колегія суддів, також, враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 року №910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 року № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16.

При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п. 60 постанови від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п. 6.30 постанови від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року у справі № 910/5394/15-г."

Тобто, правовідносини у справах, на які посилається апелянт 2, не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.

Таким чином, апелянту 2 було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а тому апеляційну скаргу апелянта 2 слід залишити без задоволення.

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі апелянта 1 знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу апелянта 1 слід задовольнити; апеляційну скаргу апелянта 2 слід залишити без задоволення.

Отже, місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі слід скасувати в частині задоволення позовних вимог частково та відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов слід задовольнити повністю, залишивши в решті оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін, поклавши судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України, на відповідача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.2 ст. 275, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 277, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс (вх.№1376Л/1-18) задовольнити.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства Стимул 777 (вх. №1433Л/1-18) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі №913/717/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог частково та відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 5% у сумі 408 888,40 грн., компенсації у розмірі 46964,68 грн., штрафу у розмірі 30% у сумі 2 453 330,40 грн., збитків у сумі 7 260 412,65 грн.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фермерського господарства Стимул 777 (92900, Луганська обл., м. Кремінна, вул. Обушенко, буд. 3, ідентифікаційний код 32974022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс (01010, м. Київ, вул. Миколи Гайцана, буд. 6, кв. 4, ідентифікаційний код 25602906) штраф у розмірі 5% у сумі 408 888,40 грн.; компенсацію у розмірі 46964,68 грн.; штраф у розмірі 30 % у сумі 2 453 330,40 грн.; збитки у сумі 7 260 412,65 грн.

В решті рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2021 року у справі №913/717/20 залишити без змін.

Стягнути з Фермерського господарства Стимул 777 (92900, Луганська обл., м. Кремінна, вул. Обушенко, буд. 3, ідентифікаційний код 32974022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрекс (01010, м. Київ, вул. Миколи Гайцана, буд. 6, кв. 4, ідентифікаційний код 25602906) 412 026,50 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09.08.2021 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.А. Шутенко