ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2303/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-Сервіс-Спецмонтаж» про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-995/21 від 04.08.2021 року) подану по справі №916/2303/21;

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-Сервіс-Спецмонтаж» (65122, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 122, кв.18, );

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» (67806, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Базова, 20, код 20942626);

про стягнення 565056,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 03.08.2021 року позивач ТОВ «Охорона-Сервіс-Спецмонтаж» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою (вх. ГСОО №2391/21) до відповідача ТОВ «Промтоварний ринок» в якій просить суд стягнути з останнього заборгованість у розмірі 504720 грн., інфляційні витрати в розмірі 46841 грн., 3% в розмірі 13495,39 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 49293,00 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідач порушив умови договору №8-ТО на послуги і роботи з комплексного обслуговування установок пожежної сигналізації об`єктів ТОВ «Промтоварний ринок», а саме в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг.

04.08.2021 року до суду від ТОВ «Охорона-Сервіс-Спецмонтаж» надійшла заява про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-995/21), в якій позивач просить суд заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» () та заборонити державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчиняти дії щодо припинення державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» ().

Згідно п.п.3, 4, 6 ч.1 ст.139 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У відповідності до ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Приписами ч.6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Так, в обґрунтування поданої заяви, заявник посилається на те, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 504720,00 грн. та відповідно до інформації, що міститься в ЄДРПОУ, відповідач знаходиться в стані припинення, що може утруднити у майбутньому виконання рішення, адже у разі припинення державної реєстрації юридичної особи, процедура виконання рішення по стягнення боргу є неможливою.

За цих обставин, позивач вважає, що вжиття заходів забезпечення у вигляді заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» () та заборони державним реєстраторам юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносити зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчиняти дії щодо припинення державної реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» () сприятиме запобіганню забезпеченню виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Також позивач зазначає, що такий вид забезпечення, який є співмірним до ціни позову, не обмежує відповідача в розпорядженні майном та грошима, не вплине на господарську діяльність відповідача та не створить будь-яких обмежень, що можуть заподіювати шкоду відповідачу. Саме тому ті заходи забезпечення позову, про які просить позивач, є розумними та достатнім заходом та вони можуть гарантувати додержання принципу обов`язковості виконання рішення суду.

Статтею 136 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому суд зазначає, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони, зокрема, проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Згідно з п. 31 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: дата прийняття, дата набрання законної сили та номер судового рішення, на підставі якого проведено реєстраційну дію.

Відповідно до ч. 10 ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, судового рішення про арешт корпоративних прав та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій - у день набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" направлення судових рішень, які тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, та про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій здійснюється у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Пунктом 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачена така підстава для відмови у державній реєстрації, як "у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії".

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду від 26 серпня 2020 року по справі № 907/73/19.

Проте, суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин. Проаналізувавши подані докази та доводи заявника крізь призму обґрунтованості, адекватності та співмірності, враховуючи, що заявник не являється учасником/засновником ТОВ «Промтоварний ринок», суд встановив, що обрані заявником заходи забезпечення можуть призвести до необґрунтованого втручання у господарську діяльність відповідача та є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, адже заборона проведення державної реєстрації припинення юридичної особи є порушенням прав суб`єкта господарювання здійснювати управління своєю господарською діяльністю, в тому числі право на припинення здійснювати таку господарську діяльність за власною ініціативою.

Також суд зазначає, що заявником не доведено належними та допустимими доказами, що припинення державної реєстрації відповідача призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду, адже із інформації, що міститься у ЄДРПОУ, ТОВ «Промтоварний ринок» припиняє свою господарську діяльність шляхом реорганізації та з матеріалів справи вбачається, що листом ТОВ «Промтоварний ринок» вих.№1481/275 від 15.10.2020 року повідомило, що здійснюється реорганізація ТОВ «Промтоварний ринок» шляхом приєднання до ТОВ «Сьомий кілометр».

Відповідно до ч.1 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Згідно п.2 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Враховуючи викладене, суд дійшов, що факт здійснення держаної реєстрації припинення юридичної особи ніяким чином не утруднює та не унеможливлює виконання рішення суду у майбутньому.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, заявником при зверненні до суду із даною заявою про забезпечення позову не було подано належних та допустимих, в розумінні приписів ГПК України, доказів наявності підстав, що можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та довести співмірність із заявленими позовними вимогами.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-Сервіс-Спецмонтаж» про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-995/21 від 04.08.2021 року), оскільки обрані заявником заходи забезпечення не є співмірними до позовних вимог та заява про забезпечення не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку про неможливість або утруднення виконання рішення суду у майбутньому у разі невжиття таких заходів.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 144, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона-Сервіс-Спецмонтаж» про забезпечення позову (вх. ГСОО №2-995/21 від 04.08.2021 року) відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її постановлення.

Суддя Ю.М. Невінгловська