ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 серпня 2021 року справа № 903/261/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за присутності представників сторін:

від позивача: Стецюк Ю. О. адвокат (Ордер на надання правничої допомоги серії ВО №1015947, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000327 від 24.03.2016р.)

від відповідача: Матвіїв В. М. адвокат (Ордер на надання правничої допомоги серії АС №1018630 від 27.04.2021р., Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №404 від 18.12.2008р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку в приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор", с. Павлів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес", с. Білин

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство "Гнідавський цукровий завод", с. Рованці

про стягнення 2 486 256,09 грн. штрафних санкцій

встановив: 08 квітня 2021 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" від 02.04.2021р. №179 про стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" 2 486 256,09 грн., в тому числі 1 056 800,42 грн. штрафу в розмірі 20% вартості недопоставлених цукрових буряків, нарахованого на підставі п. 5.6 укладеного між сторонами договору №25ЦБ/19 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року від 30.01.2019р., а також 1 429 455,67 грн. пені, нарахованої за невиконання зобов`язань з поставки цукрового буряка на підставі п. 5.2 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р.

При цьому позивачем засвідчувалось на понесенні витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 37 293,84 грн., а також на майбутніх витратах на оплату за надану професійну правничу допомогу в розмірі 12 500 грн.

Ухвалою суду від 09.04.2021р. за вказаним позовом було відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.04.2021р.,

- залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство "Гнідавський цукровий завод",

- витребувано у ТОВ "Прогрес" належним чином посвідчений договір №25ЦБ/19 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року від 30.01.2019р., засвідчені копії поданих ТОВ "Прогрес" в органи статистики: "Звіту про збирання врожаю сільськогосподарських культур № 37-сг" за період серпень - грудень 2019 року, "Звіту про реалізацію продукції сільського господарства форма № 21-заг" за період серпень - грудень 2019 року, "Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року" (форма № 4-сг),

- витребувано у Головного управління статистики у Волинській області засвідчені копії поданих ТОВ "Прогрес" в органи статистики: "Звіту про збирання врожаю сільськогосподарських культур № 37-сг" за період серпень - грудень 2019 року, "Звіту про реалізацію продукції сільського господарства форма № 21-заг" за період серпень - грудень 2019 року, "Звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року" (форма № 4-сг),

- зобов`язано позивача надіслати на адресу третьої особи копії позовної заяви та доданих до неї документів, докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання,

- запропоновано учасникам судового процесу вчинити передбачені процесуальним законом дії та надати суду відповідні додаткові матеріали.

15.04.2021р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання від 14.04.2021 про приєднання до матеріалів справи поштових документів в підтвердження надіслання на адресу третьої особи копії позовної заяви та доданих до неї документів.

22.04.2021р. на адресу суду від Головного управління статистики у Волинській області із супровідним листом від 21.04.2021р. №06-10/98-21, на виконання вимог ухвали від 09.04.2021р., надійшли копії запитуваних судом матеріалів (звіт за формою №4-сг (річна) "Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року" ТОВ "Прогрес", звіти за формою №21-заг (місячна) "Звіт про реалізацію продукції сільського господарства" за січень-серпень 2019р., січень-вересень 2019р., січень-жовтень 2019р., січень-листопад 2019р. ТОВ "Прогрес", звіти за формою №37-сг (місячна) "Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур" на 01 серпня 2019 року, на 01 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, 01 листопада 2019 року ТОВ "Прогрес").

28.04.2021р. на адресу суду за підписом представника відповідача, адвоката Матвіїва В.М., надійшла заява про відкладення підготовчого засідання у справі у зв`язку з неможливістю його особистої явки в судове засідання, що пов`язувалось з участю адвоката в судовому засіданні при розгляді іншої справи.

З підстав, визначених в ухвалі суду від 29.04.2021р., розгляд справи в підготовчому судовому засіданні було відкладено на 24.05.2021р.

05.05.2021р. відділом документального забезпечення та контролю суду було зареєстровано відзив ТОВ "Прогрес" від 30.04.2021р. на позовну заяву, у котрому, зокрема, відповідач засвідчує на незгоді з усіма обставинами, які наведені позивачем в якості обґрунтування позовних вимог.

У підготовчому засіданні, яке відбулось за участі представників позивача та відповідача 24.05.2021р., судом було постановлено ухвалу (відображено в протоколі судового засідання) про продовження строків підготовчого провадження на 30 днів до 08.07.2021р. та відкладення розгляду справи в підготовчому судовому засіданні на 17.06.2021р.

Про процесуальну дію, вчинену судом в судовому засіданні 24.05.2021р. третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" було повідомлено ухвалою суду від 24.05.2021р.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 17.06.2021р. за участі представників позивача та відповідача, представником ТОВ "Прогрес" було подано до суду та підтримано заяву від 17.06.2021р. про продовження (встановлення додаткового) процесуального строку на подання відповідачем відзиву на позовну заяву. Дана заява мотивована тим, що підставою подання ТОВ "Прогрес" до суду короткого відзиву було намагання відповідача врегулювати спір в позасудовому порядку. Зважаючи на це, відповідач по справі не вбачав за можливе та доцільне розкривати свої правові аргументи на стадії переговорів і врегулювання. Однак, позасудового врегулювання спору між сторонами досягнути не вдалося. Тому, для забезпечення повного, всебічного та обґрунтованого розгляду справи, ТОВ "Прогрес" просило суд визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву та встановити додатковий процесуальний строк для подання розширеного (аргументованого) відзиву на позовну заяву ТОВ "Радехівський цукор". До матеріалів заяви відповідачем було долучено відповідні документи в підтвердження проведення між сторонами заходів позасудового врегулювання спору.

При цьому в засіданні суду представником ТОВ "Радехівський цукор" (адвокат Стецюк Ю.О.) факт проведення між сторонами переговорів щодо можливого врегулювання спору та підписання мирової угоди було підтверджено.

Відтак, ухвалою від 17.06.2021р. (відображено в протоколі судового засідання) судом заяву ТОВ "Прогрес" було задоволено та надано (встановлено) відповідачу строк до 23.06.2021р. включно для подання розширеного (аргументованого) відзиву на позовну заяву, визначено для позивача строк з 24 до 29.06.2021р. включно для подання відповіді на відзив відповідача, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 01.07.2021р.

Також у підготовчому судовому засіданні 17.06.2021р. представник ТОВ "Радехівський цукор" звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів від ПрАТ "Гнідавський цукровий завод". За результатами вивчення змісту наявних у справі адвокатських запитів, поданих в інтересах позивача з метою одержання відомостей, заслуховування думки представників сторін, протокольною ухвалою від 17.06.2021р. судом було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів у ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" за його безпідставністю, однак, повторно запропоновано при цьому третій особі надати суду письмові пояснення на позовну заяву з документами у висвітлення правової позиції товариства.

Про процесуальні дії, вчинені судом в судовому засіданні 17.06.2021р., третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" було повідомлено ухвалою від 17.06.2021р.

22 червня 2021 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду було зареєстровано розширений (аргументований) відзив ТОВ "Прогрес" на позовну заяву з обґрунтовуючими відзив матеріалами та доказами його направлення на адресу позивача та третьої особи.

При цьому, заперечуючи стосовно пред`явлених ТОВ "Радехівський цукор" позовних вимог відповідач засвідчує на тому, що:

- керівник ТОВ "Прогрес" не був уповноважений на підписання договору №25 ЦБ/19 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року від 30.01.2019р.;

- позивачем не доведено наявності передбачених Договором №25 ЦБ/19 від 30.01.2019р. умов, які б дозволяли здійснювати нарахування штрафних санкцій;

- у Договорі №25 ЦБ/19 від 30.01.2019р. не визначено строків нарахування штрафних санкцій та строку позовної давності стягнення штрафних санкцій;

- позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за межами строку позовної давності та з порушенням строку нарахування пені;

- наведений у позові розрахунок вартості цукрового буряка є необґрунтованим і базується на припущеннях.

Поруч з цим пунктом 1 прохальної частини відзиву ТОВ "Прогрес" заявило клопотання про застосування до позовних вимог ТОВ "Радехівський цукор" спеціального строку позовної давності, згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 та ч. 3 ст. 267 ЦК України.

02 липня 2021 року на адресу Господарського суду Волинської області від ТОВ "Радехівський цукор" поштовим зв`язком надійшла відповідь товариства №400 від 29.06.2021р. на відзив відповідача на позовну заяву. При цьому позивач з розширеним (аргументованим) відзивом відповідача не погодився, заперечуючи останній зазначив, що шляхом часткової поставки цукрового буряка на виконання умов укладеного між сторонами договору №25 ЦБ/19 ТОВ "Прогрес" повністю схвалило правочин, вчинений його представником директором Вітруком В.А., а саме схвалило факт укладення зазначеного договору.

Також, ТОВ "Радехівський цукор" у відповіді на відзив зазначає, що договір №25 ЦБ/19 не є договором купівлі-продажу (поставки), а виступає договором на переробку цукрових буряків на давальницьких умовах. Предметом спірного договору не є поставка (купівля-продаж) цукрового буряка понад 5 000 000 грн., тому, на думку позивача, керівник ТОВ "Прогрес" Вітрук В.А. був наділений повноваженнями на укладення угоди.

У підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 01.07.2021р. за участі представників ТОВ "Радехівський цукор" та ТОВ "Прогрес", господарським судом було з`ясовано, що на дату проведення засідання, відповідач не отримав відповідь ТОВ "Радехівський цукор" на поданий ТОВ "Прогрес" відзив. Відтак, протокольною ухвалою від 01.07.2021р. в засіданні суду було оголошено перерву до 07.07.2021р. та встановлено для відповідача строк до 06.07.2021р. для подання письмових пояснень (заперечень) на відповідь позивача на відзив на позовну заяву.

Про процесуальну дію, вчинену судом в підготовчому судовому засіданні 01.07.2021р. третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" було повідомлено ухвалою суду від 01.07.2021р.

05 липня 2021 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду було зареєстровано заперечення ТОВ "Прогрес" від 05.07.2021р. на відповідь позивача на відзив з поштовими документами в підтвердження направлення заперечень на адресу позивача та третьої особи.

При цьому, у запереченні на відповідь на відзив відповідач зазначив, що:

- у відповіді на відзив ТОВ "Радехівський цукор" наведено заперечення лише на один аргумент відзиву, який стосується відсутності повноважень у керівника ТОВ "Прогрес" на підписання Договору №25 ЦБ/19 від 30.01.2019р. Інші заперечення відповідача, які наведені у відзиві, позивачем не спростовані. Тому, до застосування підлягають положення ч. 4 ст. 165 та ч. 3 ст. 166 ГПК України.

- у відповіді на відзив позивач спростовує власні розрахунки ціни позову та підтверджує заперечення відповідача щодо неправильного застосування ТОВ "Радехівський цукор" способу та порядку формування ціни цукрового буряка.

Також 05 липня 2021 року на адресу суду від ТОВ "Прогрес" надійшло клопотання про зупинення провадження по справі. Відповідну заяву ТОВ "Прогрес" аргументувало відкриттям Господарським судом Львівської області 02.07.2021р. провадження по справі №914/1914/21 за позовом ТОВ "Прогрес" до ТОВ "Радехівський цукор" про визнання недійсними окремих положень договору №24 ЦБ/19 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року.

За наслідками проведеного 07 липня 2021 року підготовчого судового засідання, як це відображено у протоколі судового засідання, своїми ухвалами суд відмовив ТОВ "Прогрес" в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі, вирішив питання стосовно закриття підготовчого провадження у справі та судовий розгляд справи по суті призначив на 19.07.2021р.

Про процесуальну дію, вчинену судом в підготовчому судовому засіданні 07.07.2021р. третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" було повідомлено шляхом направлення на адресу товариства відповідної ухвали-повідомлення.

У визначений судом для розгляду справи по суті день та час, а саме 19.07.2021р., в засідання суду з`явились представники позивача та відповідача, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, представника до суду не направила.

Присутній в судовому засіданні 19.07.2021р. представник позивача пред`явлені до відповідача позовні вимоги підтримував, просив суд задовольнити останні, зокрема, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву.

Посилаючись на обставини, викладені у відзивах на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позов, присутній в засіданні суду 19.07.2021р. під час розгляду справи по суті представник відповідача позов заперечував. При цьому представником відповідача було заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи доказів в підтвердження понесення ТОВ "Прогрес" витрат по оплаті професійної правничої допомоги. Відповідні клопотання адвоката та докази (договір про надання правничої допомоги та здійснення представництва, укладений між ТОВ "Прогрес" та адвокатом Матвіївим В.М. 27.04.2021р., розрахункову квитанцію на суму розрахунку 50 000 грн. від 22.06.2021р., акт приймання-передачі наданих послуг від 08.07.2021р.) судом було долучено до матеріалів справи.

Також 19.07.2021р. судом, за клопотанням представника ТОВ "Радехівський цукор", було надано можливість адвокату Стецюку Ю.О. ознайомитись із матеріалами справи.

За наслідками проведеного 19.07.2021р. судового засідання, на стадії початку судових дебатів, в засіданні суду було оголошено перерву до 03.08.2021р. про що третю особу ПрАТ "Гнідавський цукровий завод" повідомлено відповідною ухвалою-повідомленням.

У визначений день та час, а саме 03.08.2021р., в засідання суду з`явились представники позивача та відповідача, третя особа правом на участь в судовому засіданні не скористалась, свого представника до суду не направила.

До початку проведення судових дебатів у справі, 03.08.2021р. до суду звернувся представник ТОВ "Прогрес" (адвокат Матвіїв В.М.) із клопотанням від 03.08.2021р. про приєднання до матеріалів справи додаткових письмових доказів, зокрема, адвокатського запиту від 23.06.2021р., поштових документів про його направлення ТОВ "Радехівський цукор", відповіді товариства-відповідача від 23.07.2021р. на відповідний запит із поштовими документами про його адресування адвокату товариства-відповідача.

За наслідками розгляду відповідного клопотання, заслуховування заперечувальної позиції з цього приводу представника позивача, господарським судом було постановлено ухвалу (відображена в протоколі судового засідання) про його задоволення та долучення до матеріалів справи відповідних документів.

При цьому суд виходив з тих обставин, що відповідний адвокатський запит адвокатом Матвіївим В.М. було підготовлено 23.06.2021р., направлено на адресу позивача 23.06.2021р., отримано позивачем ще на стадії підготовчого провадження у даній справі, а відповідні відповідь ТОВ "Радехівський цукор" за №438 на запит адвоката було підготовлено 23.07.2021р., направлено адвокату Матвіїву В.М. поштовим зв`язком 23.07.2021р., отримано адвокатом 27.07.2021р. вже на стадії судового розгляду справи по суті.

У зв`язку з викладеною обставиною, постановленою судом протокольною ухвалою від 03.08.2021р., було вирішено в цьому ж судовому засіданні дослідити додаткові обставини справи та документи, заслухано у зв`язку з цим позиції представників сторони позивача та відповідача та, в подальшому, здійснено перехід до стадії судових дебатів.

Відтак, присутній в судовому засіданні 03.08.2021р. представник позивача пред`явлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Також звернувся до суду із клопотанням про вирішення питання про здійснення розподілу понесених ТОВ "Радехівський цукор" витрат по оплаті наданої професійної правничої допомоги адвокатом в порядку та строки, визначені ч. 8 ст. 129 ГПК України. Подано представником позивача в засіданні суду було також і клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, понесених ТОВ "Прогрес" із засвідченням при цьому на неспівмірності витрат відповідача на суму 50 000 грн. із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим адвокатом часом на надання таких послуг, невідповідності таких витрат критерію реальності та розумності їх розміру.

Присутній в засіданні суду представник відповідача позов заперечив, посилаючись на його необґрунтованості та непідтвердженості вимог відповідними належними та допустимими доказами, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та відшкодувати ТОВ "Прогрес" за рахунок товариства-позивача понесені витрати по оплаті наданої професійної правничої допомоги в розмірі 50 000 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в засіданні суду представників сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку, що пред`явлений позивачем до відповідача позов не підлягає до задоволення.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними встановленими в судовому засіданні обставинами:

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В силу положень ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 11 ЦК України зазначено що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства.

В даному випадку, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2019 року між ТОВ "Прогрес" (товаровиробник) та ТОВ "Радехівський цукор" (замовник) було укладено договір №25 ЦБ/19 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року.

Даний договір був підписаний сторонами в електронному вигляді з накладенням на нього 27.02.2019р. електронного цифрового підпису генерального директора ТОВ "Радехівський цукор" Сікорського В.П. та печатки даного товариства. Зі сторони ТОВ "Прогрес" договір №25ЦБ/19 був підписаний 17.03.2019р. електронним цифровим підписом директора Вітрука А.О.

У п. 7.1 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.09.2020р., а в частині виконання сторонами власних зобов`язань, до моменту повного їх виконання. Таким чином, слід вважати, що договір №25ЦБ/19 від 30.01.2019 укладений сторонами саме 17.03.2019р. з моменту його погодження та підписання електронним цифровим підписом директора ТОВ "Прогрес"

Предметом договору купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року є зобов`язання сторін щодо вирощування, складування, зберігання, передачі-приймання, перевезення цукрових буряків урожаю 2019 року, які будуть придбані на умовах купівлі-продажу з метою їх переробки замовником та/або перероблені замовником на давальницьких умовах, і проведення сторонами взаєморозрахунків за результатами таких операцій (п. 1.1 угоди).

Підпунктами 2.1.1, 2.1.3 та 2.1.7 пункту 2.1 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. сторонами визначено і погоджено, що товаровиробник зобов`язаний:

- виростити цукрові буряки в кількості приблизно 7 150 тон, викопати їх, складувати у кагати і зберігати;

- дотримуватись Графіка готовності та Графіка відвантаження;

- після визначення замовником кількісних і якісних показників цукрових буряків домовитися з ним про умови їх передачі, що засвідчується у відповідному акті.

Відповідно до п.п. 2.2.1, 2.2.2 та 2.2.5 п. 2.2 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р., замовник зобов`язувався:

- скласти та погодити з товаровиробником Графік відвантаження;

- прийняти у місці складування завантажені товаровиробником цукрові буряки;

- провести з товаровиробником розрахунки згідно умов цього договору.

Сторонами договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. також було погоджено Графік готовності та визначено при цьому, що строк готовності цукрових буряків до відвантаження встановлюється з 01 по 30 вересня 2019 року (п. 2.3.2 угоди).

Графік відвантаження цукрових буряків у договорі не визначений. Однак, відповідно умов договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р., графіком відвантаження є докладний розклад за календарними датами виконання сторонами взаємних договірних зобов`язань щодо відвантаження погодженої кількості цукрових буряків на с/г угіддях товаровиробника з метою їх перевезення до цукрового заводу замовника. Графік відвантаження вважається Сторонами погодженим, за обставин, коли від товаровиробника до замовника не надійшло письмових заперечень протягом 3 робочих днів після його опублікування замовником на Сторінці фермера.

Згідно умов договору №25ЦБ/19, сторінка фермера це розроблена замовником на його офіційному веб-сайті (http://diamantsugar.com.ua) для товаровиробника електронна сторінка (скринька), яка призначена для обміну інформацією, повідомленнями, інструкціями, файлами, листами та іншими документами, що стосуються виконання Сторонами умов цього Договору.

До матеріалів позову ТОВ "Радехівський цукор" додано роздруківку Графіка відвантаження цукрових буряків з сайту http://diamantsugar.com.ua.

Згідно наказу №216 від 06.12.2019р., виробничий сезон у ТОВ "Радехівський цукор" завершився 07 грудня 2019 року.

На виконання умов Договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р., ТОВ "Прогрес" у період з 18 по 22 вересня 2019 року передало ТОВ "Радехівський цукор" 2 156,613 тон цукрового буряка. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи товаро-транспортними накладними та актом виконаних робіт №Р00000659 та прийому передачі сировини й готової продукції за період 01.09.2019р.-26.09.2019р., не заперечується сторонами

Таким чином, ТОВ "Прогрес" не передало ТОВ "Радехівський цукор" цукровий буряк у кількості 4 993,387 тон. На думку позивача, цукровий буряк у визначеній кількості був поставлений ТОВ "Прогрес" на адресу ПАТ "Гнідавський цукровий завод".

Посилаючись на неналежне виконання умов договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р., позивач здійснив нарахування відповідачу пені та штрафу на підставі пунктів 5.2 і 5.6 договору (п. 5.2 за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день протермінування. п. 5.6 у разі поставки цукрових буряків іншим особам, ніж визначені в договорі, Товаровиробник сплачує Замовнику у десятиденний термін з моменту завершення виробничого сезону у Замовника 20% вартості цукрових буряків недопоставлених згідно з договором, та не пізніше 30 днів з моменту закінчення виробничого сезону переробки цукрових буряків повністю виплачує Замовнику вартість матеріальних та фінансових ресурсів, наданих Замовником на умовах цього договору).

Викладені обставини виступили підставою для звернення ТОВ "Радехівський цукор" з відповідним позовом до суду у даній справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В даному випадку, за результатами дослідження наявних у матеріалах справи доказів, господарським судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли зобов`язання на підставі договору №25ЦБ/19 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року. При цьому ТОВ "Прогрес" виконало свої зобов`язання щодо передачі позивачу цукрових буряків частково.

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 216 ГК України зазначає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За результатами дослідження положень та умов укладеного між сторонами договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р., судом встановлено, що його положення містять умови про можливість та право сторони на нарахування іншій винній стороні штрафних санкцій.

Зокрема:

- за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день протермінування (п. 5.2 угоди);

- у разі поставки цукрових буряків іншим особам, ніж визначені в договорі, товаровиробник сплачує замовнику у 10 (десятиденний) термін з моменту завершення виробничого сезону у замовника 20% вартості цукрових буряків недопоставлених згідно з договором, та не пізніше 30 днів з моменту закінчення виробничого сезону переробки цукрових буряків повністю виплачує замовнику вартість матеріальних та фінансових ресурсів, наданих замовником на умовах цього договору (п. 5.6 договору).

Стосовно позовної вимоги ТОВ "Радехівський цукор" про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1 056 800,42 грн., суд зазначає, що позивачем, на думку суду, належним чином та встановленим способом не доведено наявність визначених у договорі №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. підстав для такого нарахування.

Аналіз змісту п. 5.6 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. дає підстави для висновку, що штраф може бути застосований до ТОВ "Прогрес" лише у випадку та за умови наявності настання виключної обставини, а саме наявності факту поставки цукрових буряків іншим особам, а не ТОВ "Радехівський цукор".

Судом акцентується увага на тому, що в даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами тієї обставини, що ТОВ "Прогрес" здійснило поставку цукрового буряка врожаю 2019 року іншим (третім) особам.

Положеннями ч. 3 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В даному випадку, твердження позивача про те, що ТОВ "Прогрес" поставило цукровий буряк урожаю 2019 року для ПАТ "Гнідавський цукровий завод" є, на думку суду, необґрунтованим та непідтвердженим належним чином та доказами припущенням, а, відтак, і не може прийматися судом до уваги.

Досліджені судом письмові докази по справі, в тому числі: "Звіт про збирання врожаю сільськогосподарських культур" (форма №37-сг) за серпень-жовтень, "Звіт про реалізацію продукції сільського господарства" (форма №21-заг) за серпень-листопад 2019 року, "Звіт про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду" (форма №29-сг) за 2019 рік та "Звіт про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2019 року", також не дають підстав для переконливого та достеменного висновку того, що ТОВ "Прогрес" здійснювало поставку цукрових буряків врожаю 2019 року іншим особам, які відмінні від позивача.

Зважаючи на вказане, на думку та переконання суду, позовна вимога ТОВ "Радехівський цукор" про стягнення з ТОВ "Прогрес" штрафу у розмірі 1 056 800,42 грн., що становить 20% вартості цукрових буряків недопоставлених позивачу згідно з договором, є необґрунтованою, не доведеною, а, відтак, такою, що не підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги ТОВ "Радехівський цукор" про стягнення на його користь з ТОВ "Прогрес" 1 429 455,67 грн. пені, нарахованої за невиконання зобов`язань з поставки цукрового буряка на підставі п. 5.2 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. судом засвідчується наступне:

При здійсненні розрахунків розміру пені, ТОВ "Радехівський цукор" керувалося положеннями пунктів 5.2 та 8.15 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р.

Так, пунктом п. 8.15 угоди визначається, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх грошових зобов`язань, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань здійснюється без обмеження строку.

Саме з огляду на викладену обставину позивачем було здійснено нарахування та пред`явлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача пені, нарахованої за період 553 днів з 26.09.2019р. по 07.12.2019р.

Окрім того, ТОВ "Радехівський цукор" для розрахунку пені було взято за основу вартість однієї тони цукрового буряка, виходячи з базової цукристості та середньої споживчої ціни 1 кг цукру. Зокрема, позивач керувався даними Державної служби статистики України відповідно до котрих середня споживча ціна 1 кг цукру станом на грудень 2019 року становила 14,30 грн.

Судом наголошується та обставина, що позивач не обґрунтував підставності взяття для розрахунку середньої споживчої ціни цукру за показниками по Україні, а не регіонально (Волинська, Львівська області), а також не довів підстав використання для таких розрахунків середньої споживчої ціни цукру саме за грудень 2019 року.

При цьому судом досліджено погоджені сторонами умови визначення ціни 1 тони цукрових буряків, які визначені в п. 3.2 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. та встановлено, що, зокрема:

- при попередній оплаті 825,00 грн з ПДВ за 1тонну цукрових буряків (підпункт 2.3.1);

- при оплаті вартості цукрових буряків після їх приймання від товаровиробника за ціною, яка повинна бути еквівалентною ринковій (договірній) вартості 74 кг цукру, але не менше Базисної ціни цукру (підпункт 3.2.2).

Господарський суд приймає до уваги, що положення п. 3.5 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р., передбачають зобов`язання замовника здійснити розрахунок за цукрові буряки шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товаровиробника на умовах як передоплати так і післяплати. Ці умови стосуються поставки цукрових буряків на умовах купівлі-продажу, оскільки включені до розділу 3 договору №25Цб/19 від 30.01.2019р., положення якого визначають умови, виключно, купівлі-продажу цукрових буряків.

Натомість, у відповіді на відзив позивач чітко вказав, що договір №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. не є договором купівлі-продажу (поставки), а є договором на переробку цукрових буряків на давальницьких умовах. У свою чергу, пунктом 2.3.8 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. передбачено, що передача цукрових буряків на переробку на давальницьких умовах регулюється розділом 4 цього договору. Цей розділ містить умови про: порядок проведення товаровиробником (відповідачем) розрахунків за надані замовником (позивачем) послуги переробки цукрових буряків на давальницьких умовах; обсяги і порядок передачі товаровиробником (відповідачу) продукції, виробленої з давальницької сировини (цукрових буряків). Проте, в цьому розділі відсутня вказівка на ціну 1 тони цукрових буряків або на порядок її визначення. Суд не вбачає підстав для застосування ціни, визначеної в розділі 3 договору, оскільки правовідносини з купівлі-продажу (поставки) і передачі на переробку на давальницьких умовах різняться за суттю та змістом. Зокрема, в останніх не відбувається переходу права власності на сировину, а в переробника не виникає обов`язку здійснити оплату за поставлену сировину. Навпаки, оплату за переробку здійснює власник сировини. У даному випадку це відповідач (товаровиробник).

З огляду на вказане, на думку суду, здійснюючи нарахування пені, позивач безпідставно застосував ціну цукрових буряків, визначену в 3 розділі договору. Тим більше, що в 3 розділі (у підпунктах 3.2.1, 3.2.2 пункту 3.2) наявні дві умови формування ціни, а в матеріалах справи відсутні докази, який саме порядок формування мав би бути застосований.

Вказане дозволяє суду дійти обґрунтованого висновку, що позивачем не визначено ціну 1 тони цукрового буряка урожаю 2019 року, який передавався або мав передаватися на давальницьких умовах для позивача. Тобто позивачем не доведено основної обов`язкової складової для подальшого визначення розміру пені ціни (вартості) товару.

Також при оцінці вимоги про стягнення з відповідача нарахованої суми пені суд зазначає, що позивачем не доведено наявності визначених у договорі №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. підстав для її застосування.

Зокрема, в пункті 5.2 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. сторонами визначено, що за невиконання чи неналежне виконання умов договору винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день протермінування.

Тобто, в рамках заявленої вимоги та з врахуванням змісту п. 5.2 договору, доказуванню підлягають обставини наявності факту невиконання чи неналежного виконання умов договору та суми невиконаного зобов`язання.

Враховуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд надає оцінку обставинам справи у їх взаємозв`язку та шляхом системного аналізу положень договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. Зокрема, суд засвідчує, що п. 5.2 договору не містить чіткої вказівки на вид порушення за наявності якого винна сторона сплачує пеню. Фактично положення п. 5.2 договору є відсилочними і їх слід оцінювати з урахуванням інших положень договору. Так у підпунктах 2.1.1-2.1.9 пункту 2.1 договору міститься вичерпний перелік зобов`язань товаровиробника (відповідача). Позивачем не надано належних і допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач допустив порушення визначених договором зобов`язань, а також і того, що наслідки такого порушення можливо виразити у конкретній сумі невиконаного зобов`язання.

Обраховуючи розмір пені, позивач вказує, що:

1) відповідачем недопоставлено цукрового буряка згідно договору 4 993,387 тон;

2) ринкова вартість 4 993,387 тон цукрового буряка 5 284 002,12 грн. (1 058,20 грн. х 4 993,387 тон);

3) період прострочення зобов`язання 553 дні.

Вище суд навів аргументи щодо відсутності в договорі визначення ціни 1 тони цукрового буряка урожаю 2019 року як давальницької сировини. Окрім того, надаючи оцінку обставинам справи в цілому, суд звертає увагу, що в договорі №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. використовуються такі поняття як "Графік готовності", "Графік відвантаження" і "Сторінка фермера".

При цьому, зміст поняття "Графік готовності" визначений у п. 2.3.2 договору відповідно до котрого:

1) строк готовності цукрових буряків до відвантаження 01.09.2019-30.09.2019;

2) орієнтовна кількість 7 150 тон;

3) назва дільниці Товаровиробника ТОВ "Прогрес".

Зміст поняття "Графік відвантаження" розкритий у преамбулі договору та відсилає до поняття "Сторінка фермера". Зокрема визначено, що Графік відвантаження вважається сторонами погоджений, за обставин, коли від Товаровиробника до Замовника не надійшло письмових заперечень протягом 3 робочих днів після його опублікування Замовником на Сторінці фермера.

Тобто, з метою всебічної та об`єктивної перевірки обґрунтованості заявленої вимоги про стягнення пені, з`ясуванню підлягають обставини коли саме був опублікований Графік відвантаження на Сторінці фермера, чи мав відповідач доступ до Сторінки фермера, яка розташована на офіційному веб-сайті позивача (http://diamantsugar.com.ua), чи міг відповідач ознайомитися з Графіком відвантаження на Сторінці фермера та якими доказами це підтверджується.

На думку суду, з`ясування цих обставин дозволить встановити чи досягнуто між сторонами згоди щодо порядку, строків і обсягів відвантаження цукрових буряків (Графіку відвантаження), адже ці умови є істотними, у розумінні ст. 638 ЦК України.

З листа ТОВ "Радехівський цукор" від 23.07.2021р. №438, який надісланий у відповідь на адвокатський запит представника ТОВ "Прогрес" від 23.06.2021р., вбачається, що Сторінку фермера було створено у 2017 році на офіційному веб-сайті позивача (http://diamantsugar.com.ua), тобто задовго до підписання між сторонами Договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р.

В судовому засіданні 03.08.2021р. представник позивача повідомив, що дати публікації Графіку відвантаження на Сторінці фермера немає, вона технічно не зберігається. З доданих до листа від 23.07.2021р. №438 роздруківок також не вбачається відомостей про опублікування позивачем Графіку відвантаження та, відповідно, про отримання відповідачем графіку та ознайомлення з ним.

Договір №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. передбачає обіг електронних документів. Ці умови суд оцінює з урахуванням спеціальних норм, які регулюють особливості такого документообороту.

Зокрема, згідно ст. 9 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документообіг (обіг електронних документів) це сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання таких документів.

Згідно ст. 10 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ. Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, датою і часом відправлення електронного документа вважаються дата і час, коли відправлення електронного документа не може бути скасовано особою, яка його відправила.

Судом акцентується увага на тому, що в даному випадку позивачем не надано доказів опублікування Графіку відвантаження на Сторінці фермера, зокрема, доказів про відправлення електронного документа (Графіку відвантаження), яке не могло бути скасованим позивачем.

Окрім того, правила електронного документообігу передбачають необхідність отримання відправником підтвердження одержання адресатом документа. Так у ст. 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Суд констатує, що в договорі №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа. Таким чином, доводячи факт публікації Графіку відвантаження на Сторінці фермера, позивачу необхідно було довести це в будь-якому іншому порядку, але щоб підтвердження обов`язково містило: дані про факт і час одержання електронного документа (Графік відвантаження) та про відправника цього підтвердження (ТОВ "Прогрес"). Таких доказів суду позивачем не надано, а відповідач заперечував проти отримання Графіка відвантаження та ознайомлення з ним, в тому числі з покликанням на лист ТОВ "Радехівський цукор" від 23.07.2021р. №438.

Надаючи оцінку твердженню представника позивача про відсутність дати публікації Графіку відвантаження на Сторінці фермера, суд звертає увагу на положення ст. 13 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", якими зобов`язано суб`єктів електронного документообігу зберігати електронні документи на електронних носіях інформації у формі, що дає змогу перевірити їх цілісність на цих носіях. Строк зберігання електронних документів на електронних носіях інформації повинен бути не меншим від строку, встановленого законодавством для відповідних документів на папері. У разі неможливості зберігання електронних документів на електронних носіях інформації протягом строку, встановленого законодавством для відповідних документів на папері, суб`єкти електронного документообігу повинні вживати заходів щодо дублювання документів на кількох електронних носіях інформації та здійснювати їх періодичне копіювання відповідно до порядку обліку та копіювання документів, встановленого законодавством. Якщо неможливо виконати зазначені вимоги, електронні документи повинні зберігатися у вигляді копії документа на папері (у разі відсутності оригіналу цього документа на папері). При копіюванні електронного документа з електронного носія інформації обов`язково здійснюється перевірка цілісності даних на цьому носії.

При зберіганні електронних документів обов`язкове додержання таких вимог:

1) інформація, що міститься в електронних документах, повинна бути доступною для її подальшого використання;

2) має бути забезпечена можливість відновлення електронного документа у тому форматі, в якому він був створений, відправлений або одержаний;

3) у разі наявності повинна зберігатися інформація, яка дає змогу встановити походження та призначення електронного документа, а також дату і час його відправлення чи одержання.

Позивачем не дотримано цих вимог закону, хоча ініціатива про застосування електронного обігу документів виходила саме від нього, як від сторони, яка розробила проект і умови договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. Факт розробки проекту договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. саме позивачем підтверджується поясненнями представника позивача, які були надані в судовому засіданні 19.07.2021р.

Окрім того, фактам створення Сторінки фермера на офіційному веб-сайті позивача (http://diamantsugar.com.ua) у 2017 році та підписанню сторонами договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. лише 17.03.2019р., суд надає оцінку в контексті положень ст. 14 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", якою визначено, що використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

У судовому засіданні 03.08.2021р. представник позивача засвідчив, що Сторінка фермера є додатком до договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. За таких умов, суд приходить до висновку, що укладення додатку до договору раніше укладення самого договору, суперечить положенням ст.ст. 626 і 638 ЦК України. Також договір №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. не може вважатися договором приєднання, оскільки це прямо заперечено в п. 8.22 даного договору.

Означене, на думку суду, свідчить, що Графік відвантаження сторонами не погоджений, оскільки не був опублікований на Сторінці фермера, яка мала бути розроблена позивачем (Замовником) на виконання умов договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р., як про це зазначено в преамбулі договору "Терміни, які Сторони застосовують у цьому Договорі".

При цьому суд, керуючись правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 18.04.2018р. у справі №753/11000/14-ц, засвідчує, що під час тлумачення договору підлягає застосуванню принцип римського права "Contra proferentem" (лат. - verba chartarum fortius accipiuntr contra proferentem - слова договору повинні тлумачитись проти того, хто їх написав). Відтак, особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Аналіз обставин справи і перевірка їх наявними доказами, дозволяє зробити обґрунтований висновок, що позивачем не доведено порушення боржником будь-якого зобов`язання, з визначених у підпунктах 2.1.1-2.1.9 пункту 2.1 договору.

Частинами 1 і 3 статті 13 ГПК України визначено засади змагальності сторін. Так, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У частині 1 статті 14 ГПК України визначено принцип диспозитивності господарського судочинства та засвідчено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При вирішенні питання про стягнення з ТОВ "Прогрес" суми пені, господарський суд погоджується із запереченнями відповідача, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій та строк нарахування пені, умовами пункту 8.15 договору №25ЦБ/19 від 30.01.2019р. не визначені.

В даному аспекті враховано, що відповідно до ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Положення ст. 252 ЦК України вказують, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Строк позовної давності, як і строк нарахування штрафної санкції повинні бути конкретно визначеними. У протилежному випадку, вважається, що сторони правочину не погодили означені строки і до застосування підлягають відповідні норми матеріального права.

Близькі за змістом правові висновки здійснені Верховним Судом в ряді постанов, зокрема: від 12.06.2018р. у справі №910/4164/17, від 22.11.2018р. у справі №903/962/17, від 07.06.2019р. у справі №910/23911/16, від 13.09.2019р. у справі №902/669/18, від 20.08.2020р. у справі №902/959/19, від 09.03.2021р. у справі №924/441/20.

Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що до правовідносин, які виникли між ТОВ "Радехівський цукор" та ТОВ "Прогрес" слід застосовувати строки, визначені нормами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України. Тобто, нарахування позивачем пені за строк тривалістю 553 дні є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язанням мало бути виконано.

У відзиві на позовну заяву від 22.06.2021р. ТОВ "Прогрес" заявило про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин. Суд надає оцінку цій заяві в сукупності з іншими дослідженими обставинами і доказами.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №№22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

У постанові Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №910/618/18, зазначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала, порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення - неустойки (штрафу, пені) (частина 1 та пункт 1 частини 2 стаття 258 ЦК України). Таким чином право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов`язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14.08.2018р. по справі №910/9055/17, від 02.08.2018р. по справі №910/9067/17, від 02.04.2019р. по справі №904/2187/18.

Приймаючи до уваги викладені обставини, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені.

Підставою для відмови позивачу в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ТОВ "Прогрес" штрафу є недоведення належними та допустимими доказами факту поставки відповідачем цукрового буряка урожаю 2019 року третім особам. Обґрунтування мотивів з яких виходив суд при відмові в задоволенні позовної вимоги про стягнення з ТОВ "Прогрес" штрафу у розмірі 1 056 800,42 грн. наведені вище.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат господарський суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку, у зв`язку із прийняттям за наслідками розгляду даної справи судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд, у відповідності до зазначених положень ГПК України, залишає понесені позивачем у зв`язку із судовим розглядом справи витрати (сплата судового збору та оплата наданої професійної правничої допомоги) за ТОВ "Радехівський цукор".

В аспекті розподілу судових витрат, понесених ТОВ "Прогрес", суд акцентує увагу на наступному:

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини Рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою ст. 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із клопотання ТОВ "Прогрес" від 19.07.2021р., а також із позиції, висловленої адвокатом Матвіївим В.М. в судовому засіданні 03.08.2021р., відповідач просить стягнути з позивача 50 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені товариством в зв`язку з розглядом даної справи в господарському суді. Визначена сума судових витрат була засвідчена відповідачем у відзиві на позовну заяву від 22.06.2021р.

В підтвердження надання адвокатом Матвіївим Вадимом Миколайовичем Товариству з обмеженою відповідальністю "Прогрес" послуг з професійної правничої допомоги в суді під час розгляду справи №903/261/21 стороною надано копії договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва, укладеного між ТОВ "Прогрес" та адвокатом Матвіївим В.М. 27.04.2021р., розрахункової квитанції про оплату товариством та отримання адвокатом грошових коштів відповідно до засвідченого договору на суму 50 000 грн. від 22.06.2021р., акт приймання-передачі наданих послуг від 08.07.2021р., ордер на надання правової допомоги серії АС №1018630 від 27.04.2021р.

Дослідивши надані відповідачем докази, суд приймає до уваги, що 27.04.2021р. між адвокатом Матвіївим В.М. та ТОВ "Прогрес" (клієнт) було укладено договір про надання правничої допомоги та здійснення представництва.

Згідно п. 1.1. договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 27.04.2021р. за цим договором адвокат приймає на себе доручення клієнта по наданню останньому професійної правничої допомоги і здійснення представництва по справі №903/261/21 за позовом ТОВ "Радехівський цукор" про стягнення штрафних санкцій по договору №25ЦБ/19 купівлі-продажу та переробки на давальницьких умовах цукрових буряків урожаю 2019 року від 30.01.2019р., а також по наданню професійної правничої допомоги і здійснення представництва в рамках інших ймовірних справ/питань, які прямо чи опосередковано будуть пов`язані з необхідністю захисту/поновлення майнових (речових) прав клієнта щодо вказаного в даному пункті контрагента.

Відповідно до п. 4.4., п.п. 4.4.1., 4.4.2 договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 27.04.2021р. сторони погодили, що порядок сплати і обчислення розміру гонорару (винагороди адвоката) по справі №903/261/21 здійснюється наступним чином: За надання правничої допомоги і здійснення представництва по справ 3903/261/21 в суді першої інстанції винагорода адвоката встановлюється у фіксованому розмірі в сумі 50 000 грн. Вказана в підпункті 4.4.1. винагорода сплачується в готівковому та/або безготівковому порядку протягом 60 днів з моменту підписання даного договору.

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 08.07.2021р., підписаного договірними сторонами, адвокат надав клієнтові професійну правничу допомогу по справі №903/261/21, яка перебуває в провадженні Господарського суду Волинської області, відповідно до пункту 4.4. договору про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 27.04.2021р. сторонами погоджено фіксований розмір винагороди адвоката в сумі 50 000 грн. (оскільки винагорода встановлена в фіксованому розмірі, який не залежить від витраченого адвокатом часу, то звіт про затрачений час не надається), клієнт визнає та приймає, що адвокатом належно та своєчасно надано послуги з правничої допомоги і здійснення представництва, у клієнта немає будь-яких претензій з приводу повноти, якості, достовірності та своєчасності наданих адвокатом послуг, на момент підписання даного акту, винагорода в розмірі 50 000 грн. сплачена повністю.

Як вбачається з розрахункової квитанції від 22.06.2021р. на суму 50 000 грн. з призначенням платежу "оплата за надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги та здійснення представництва від 27.04.2021р." адвокатом Матвіївим В.М. прийнято від ТОВ "Прогрес" грошових коштів в сумі 50 000 грн.

Судом засвідчується, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020р. у справі №640/18402/19.

Судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).

Враховуючи вказане, відповідачем, на думку та переконання суду, згідно з вимогами ст. 74 ГПК України було доведено надання йому адвокатом Матвіївим В.М. вказаних послуг на визначену угодою суму 50 000 грн. у суді першої інстанції (Господарському суді Волинської області).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 123, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Радехівський цукор" (Львівська область, с. Павлів, просп. Юності, 39, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Прогрес" (Волинська область, с. Білин, вул. Центральна, 1, ) 50 000,00 грн. витрат по оплаті наданої професійної правничої допомоги

3. Наказ на виконання рішення суду видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Відповідно до ст. ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У той же час згідно підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень ГПК України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення

складено 09.08.2021р.

Суддя В. А. Войціховський