ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2021 р. Справа№ 910/15963/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Демидової А.М.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): Ясинецький О.А., Нікіфоров А.А.

від відповідача (за первісним позовом): Рибачок А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2021 (повний текст складено 22.04.2021)

у справі № 910/15963/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс"

про стягнення 1.102.939,95 грн

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн"

про розірвання договору та стягнення 1.044.032,45 грн.

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст первісної та зустрічної позовних заяв.

В жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн" (далі за текстом - ТОВ "Екопромлайн") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" (далі за текстом - ТОВ "Віракс") про стягнення 1.102.939,95 грн, з яких: 880.969,75 грн основного боргу, 170.255,57 грн пені, 24.667,12 грн інфляційних втрат, 26.501,50 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням ТОВ "Віракс" своїх зобов`язань в частині повної оплати поставленого товару за укладеним сторонами договором поставки № 07/06/19-01 від 07.06.2019.

Зазначений позов за заявою ТОВ "Екопромлайн" було залишено без розгляду ухвалою господарського суду міста Києва від 25.02.2021 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України).

В грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Віракс" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн" із зустрічною позовною заявою про розірвання договору поставки № 07/06/19-01 від 07.06.2019 та стягнення 1.139.285, 86 грн, з яких: 1.044.032, 45 грн сума сплачених платежів за договором поставки, 42.052, 02 грн 3 % річних та 53.201, 21 грн інфляційних втрат.

Зустрічні позовні вимоги, з посиланням на ст.ст. 6, 11, 202, 509, 525, 526, 610, 611, 626, 627, 651, 712 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), обґрунтовані порушенням відповідачем за цим позовом зобов`язань в частині поставки продукції за укладеним сторонами договором поставки №07/06/19-01 від 07.06.2019 та неповерненням сплаченої суми попередньої оплати.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі №910/15963/20 зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Екопромлайн" на користь ТОВ "Віракс" 1.044.032 грн. 45 коп. попередньої оплати та 15.660 грн. 48 коп. судового збору. В іншій частині в позові до ТОВ "Екопромлайн" відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції погодився з доводами ТОВ "Віракс" про те, що надані ТОВ "Екопромлайн" копії видаткової накладної №192 від 16.10.19. на суму 1.925.002,20 грн та копії товарно-транспортних накладних № 023 від 16.10.19., № 021 від 16.10.19., № 020 від 16.10.19., № 19 від 16.10.19., № 18 від 16.10.19., № 16 від 16.10.19., № 15 від 14.10.19., № 014 від 14.10.19., № 13 від 14.10.19., № 012 від 14.10.19., № 011 від 14.10.19., № 10 від 14.10.19. не підтверджують виконання останнім своїх зобов`язань за договором з поставки товару, з огляду на наявність доказів перебування директора ТОВ "Віракс" ОСОБА_1 поза межами України в період підписання зазначених накладних, відсутність проставлених підписів водіїв на товарно-транспортних накладних, відсутність відомостей зернового складу про отримання на зберігання зерна від ТОВ "Віракс", а також відсутність супровідних документів на вантаж, передбачених п. 5.4. Договору, як і відсутність податкових накладних на товар.

При цьому судом враховано, зокрема, положення п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.97., які передбачають, що Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог про стягнення з ТОВ "Екопромлайн" 42.052,02 грн % річних та 53.201,21 грн інфляційних втрат з огляду на наявність спеціальної норми про нарахування процентів відповідно до статті 536 ЦК України, тоді як, зазначені вимоги були заявлені на підставі ст. 625 цього Кодексу.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної вимоги про розірвання договору поставки з огляду на закінчення строку його дії, пославшись на умови п. 9.1. договору поставки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Екопромлайн" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/15963/20 в частині зустрічного позову і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні цього позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції про недоведеність факту поставки продукції за договором.

Подана скаржником апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції дійсним обставинам справи.

Позиції інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Віракс» не визнає факту поставки продукції за договором та вважає надані ТОВ "Екопромлайн" видаткову накладну та товарно-транспортні накладні неналежними доказами. У зв`язку з цим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, як законне і обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2021 справу № 910/15963/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 за клопотанням ТОВ "Екопромлайн" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2021, відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15963/20 та призначено її до розгляду на 28.07.2021; зупинено дію оскарженого рішення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 04.08.2021.

Явка представників сторін.

У судове засідання 04.08.2021 з`явилися представники сторін.

Представники ТОВ "Екопромлайн" у судовому засіданні підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник ТОВ «Віракс» у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив їх відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні 04.08.2021 відхилено клопотання ТОВ „Віракс" про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що його юрист, який може представляти інтереси ТОВ „Віракс" у суді, захворів.

Частиною 2 статті 202 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Тобто положеннями вказаної статті визначено, що розгляд справи може бути відкладено у випадку неможливості явки представника сторони у судове засідання за наявності обґрунтованих причин такої неявки та за умови дотримання встановленого цим Кодексом строку, у межах якого може бути здійснено відкладення.

Враховуючи явку представника заявника у судове засідання 04.08.2020 та позицію представників іншого учасника, а також те, що у розгляді даної справи оголошувалась перерва з 28.07.2021 до 04.08.2021, колегія суддів дійшла висновку про відсутність процесуальних підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції.

07.06.2019 між ТОВ "Екопромлайн", як постачальником, та ТОВ "Віракс", як покупцем, укладено Договір поставки № 07/06/09-01.

Договір підписаний від імені постачальника його директором Нікіфоровим А.А. та від імені покупця - директором ОСОБА_1, що діяли на підставі статутів товариств. Підписи вказаних осіб скріплені печатками.

За умовами договору:

- Постачальник зобов`язався поставити й передати, а Покупець зобов`язався оплатити й прийняти від Постачальника сільськогосподарську продукцію - кукурудзу (далі - Товар) насипом, відповідно до умов даного Договору (п. 1.1. договору);

- загальний обсяг та кількість товару, що поставляється на умовах Договору, визначається Сторонами у Специфікаціях до даного Договору, виставленими Постачальником та оплаченими Покупцем рахунками. Фактична кількість та обсяг поставленого товару підтверджується товарними (видатковими) накладними, що були підписані Сторонами протягом строку дії Договору (п. 3.1. договору);

- ціна товару встановлюється в національній валюті України та вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору; ціна Товару включає ПДВ 20%; загальна вартість Договору визначається загальною вартістю поставленого Товару відповідно до Специфікацій (п. п. 4.1., 4.2., 4.4. Договору);

- Постачальник зобов`язується поставити товар покупцю залізничним транспортом або іншим видом транспорту, що дозволяє перевезення товару на умовах СРТ (Інкотермс 2010) за тією адресою пункту призначення (порту), яке буде вигідним для постачальника (п. 5.1. Договору);

- товар повинен бути відвантажений відповідно до показників якості й у кількості, згідно з п. 2.1. та п. 3.1. цього договору, у строк, що буде додатково погоджений між сторонами; датою відвантаження є дата у відповідній електронній залізничній накладній, поставлена під час її оформлення на станції відправлення Товару, проте, датою поставки Товару є дата приймання товару в пункті призначення (п. 5.2. Договору);

- покупець здійснює 80 % оплати за Товар в українських гривнях шляхом банківського переказу на розрахунковий рахунок постачальника протягом 3 робочих днів з моменту отримання рахунка на оплату, копії залізничних накладних (на вимогу Покупця); кінцева оплата за відповідну партію поставленого товару здійснюється покупцем протягом 3 робочих днів після: отримання письмового повідомлення від одержувача про результати переваження товару, що надається впродовж 2 робочих днів після розвантаження товару; рахунка на оплату на кінцеву кількість товару, видаткової накладної на кожну партію виваженого (прийнятого) товару, дата оформлення якої повинна відповідати даті вивантаження відповідної партії товару; Постачальник зобов`язується надати Покупцю податкову накладну на кінцеву оплату відповідної партії товару в електронному вигляді, належним чином оформлену та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних в момент першої події (отримання коштів) протягом 1 робочого дня з дати першої події (п.п. 6.1., 6.3. Договору);

- договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 9.1. Договору).

Додатковою угодою до договору поставки № 07/06/19-01 від 07.06.2019 сторони дійшли згоди змінити реквізити постачальника, зазначені у розділі 10. договору та викласти у відповідній редакції.

12.06.2019 ТОВ "Екопромлайн" було виставлено ТОВ "Віракс" рахунок № 69 на оплату товару (кукурудза 3 клас, 1.500 т) на загальну суму 7.000.002,00 грн (з ПДВ), який оплачено ТОВ "Віракс" в повному обсязі згідно з платіжними дорученнями № 251 від 14.06.2019 на суму 4.700.000,00 грн та № 256 від 19.06.2019 на суму 2.300.002, 00 грн.

Як вказує ТОВ "Віракс", зерно за рахунком № 69 від 12.06.2019 ТОВ "Екопромлайн" поставлено не було, у зв`язку з чим останнє частково повернуло покупцю сплачені кошти на загальну суму 5.955.969, 55 грн, за платіжними дорученнями № 3 від 16.07.2019. на суму 2.266.744,00 грн, № 4 від 18.07.19. на суму 2.572.975,99 грн, № 5 від 08.08.19. на суму 1.116.249,56 грн.

Залишок грошових коштів у розмірі 1.044.032,45 грн, сплачених на підставі рахунка № 69 від 12.06.2019, останньому повернуто не було, у зв`язку з чим ТОВ "Віракс" подано зустрічну позовну заяву про стягнення з ТОВ "Екопромлайн" 1.044.032, 45 грн попередньої оплати за договором, 42.052, 02 грн 3 % річних та 53.201, 21 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

ТОВ "Екопромлайн", заперечуючи проти задоволення зустрічного позову, вказує, що оплачений ТОВ "Віракс" товар за договором було поставлено в повному обсязі, на підтвердження чого до матеріалів справи надано копію видаткової накладної № 192 від 16.10.19. на суму 1.925.002,20 грн, копії товарно-транспортних накладних № 023 від 16.10.19., № 021 від 16.10.19., № 020 від 16.10.19., № 19 від 16.10.19., № 18 від 16.10.19., № 16 від 16.10.19., № 15 від 14.10.19., № 014 від 14.10.19., № 13 від 14.10.19., № 012 від 14.10.19., № 011 від 14.10.19., № 10 від 14.10.19, копію акта звірки взаємних розрахунків станом 11.06.2020 згідно якого заборгованість ТОВ «Віракс» перед ТОВ «Екопромлайн» становить - 880 969 грн. 75 коп.

Оригінали зазначених документів були оглянуті судом апеляційної інстанції у судовому засіданні 28.07.2021 та повернуті представникам ТОВ «Екопромлайн».

ТОВ "Віракс" заперечує отримання товару за вказаною видатковою накладною та її підписання його директором, посилаючись на перебування директора за кордоном України, на підтвердження чого надано до матеріалів справи копію закордонного паспорта директора ТОВ "Віракс" ОСОБА_1 з відмітками про перетин Державного кордону України.

Крім того, ТОВ "Віракс" вказує, що його зерно зберігається на зерновому складі АТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" за адресою: м. Гребінка, пров. Пирятинський, 46, проте на даний склад зерно від ТОВ "Екопромлайн" не надходило. На підтвердження вказаного до матеріалів справи додано копію договору складського зберігання № 92-ЗБ/2019 та копію Книги кількісно-якісного обліку хлібопродуктів зернового складу за період з 17.09.19. по 25.10.2019.

Також, ТОВ "Віракс" зауважує на відсутності в товарно-транспортних накладних підписів водіїв, які здійснювали перевезення вантажу, супровідних документів на вантаж, відміток елеватора про отримання зерна, а також на фізичній неможливості здійснити за відповідним маршрутом перевезення товару двічі на день, з огляду на відстань, час завантаження і розвантаження зерна тощо.

Отже, причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для розірвання договору та повернення суми попередньої оплати у зв`язку з непоставкою товару, а також стягнення нарахованих інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Предметом апеляційного оскарження, виходячи із змісту поданої апеляційної скарги, є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення суми попередньої оплати, тоді як в іншій частині судове рішення не оскаржується.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення зустрічного позову, господарський суд першої інстанції свої висновки обґрунтовував тим, що матеріалами справи не підтверджується факт передачі товару, визнавши неналежними подані ТОВ "Екопромлайн" докази, а саме видаткову накладну № 192 від 16.10.2019 з огляду на наявність доказів перебування директора ТОВ «Віракс» ОСОБА_1 поза межами України на час оформлення її оформлення, а також товарно-транспортні накладні через відсутність в них підписів водіїв, відомостей зернового складу про отримання на зберігання майна від ТОВ «Віракс». Суд також вказав на відсутність супровідних документів на вантаж, передбачених п. 5.4. договору поставки, а також податкових накладних на товар.

Однак суд апеляційної інстанції вважає такі висновки місцевого недостатньо обґрунтованими з огляду на таке.

У статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 662, статтею 663, частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Як свідчать матеріали справи, позивач за зустрічним позовом обґрунтовує свої вимоги про розірвання договору поставки та стягнення суми попередньої оплати посиланням на неотримання товару у встановлений строк, вказуючи при цьому на фізичну неможливість підписання його директором видаткової накладної та на недоліки товарно-транспортних накладних, у той час як відповідач за цим позовом заперечує зазначені доводи щодо непоставки товару, посилаючись на належність і допустимість доказів, а саме видаткової накладної №192 від 16.10.19. на суму 1.925.002,20 грн та товарно-транспортних накладних № 023 від 16.10.19., № 021 від 16.10.19., № 020 від 16.10.19., № 19 від 16.10.19., № 18 від 16.10.19., № 16 від 16.10.19., № 15 від 14.10.19., № 014 від 14.10.19., № 13 від 14.10.19., № 012 від 14.10.19., № 011 від 14.10.19., № 10 від 14.10.19, копії яких містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.20-32).

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 911/1189/19).

Наявна в матеріалах справи видаткова накладна № 192 від 16.10.2019 на суму 1.925.002, 20 грн містить відомості про господарську операцію та не є підставою для визнання господарської операції непроведеною або недійсною, а тому є належним та допустимим доказом отримання позивачем товару, визначеного цією накладною та на суму, що в ній зазначено. Поставка товару відбулася на виконання договору поставки № 07/06/19-01 від 07.06.2019, будь-яких належних доказів протилежного не надано.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В статті 1 названого Закону зазначено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (пункт 2.15).

У пункті 33 постанови Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

У постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 915/878/16 зазначено, що для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції, та оцінити зміни майнового стану, які відбулися у сторін в результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати фактичне здійснення господарської операції, що повинно підтверджуватися, в тому числі, і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі. Разом з тим судами попередніх інстанцій для з`ясування реальності господарської операції не встановлювалося чи має місце відображення операції з отримання товару у податковій звітності.

Фактом підтвердження господарської операції за спірним договором згідно з узгодженими сторонами умовами є первинні документи, а не податкові декларації, які підтверджують лише порядок оподаткування господарської операції підприємства, оскільки сам факт вчинення оподаткування не свідчить про наявність господарської операції (пункт 44 постанови Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19).

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, суду у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

Обставини здійснення перевезення товару підтверджуються наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними, які підписані відповідальними особами вантажовідправника (директором ТОВ «Екопромлайн» Нікіфоровим А.А.) і вантажоодержувача (директором ТОВ «Віракс» ОСОБА_1), їх підписи скріплені печатками товариств (т.1., а.с. 21-32).

Відповідно до статті 58-1 Господарського кодексу України (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні) суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Отже наявні в матеріалах справи видаткова та товарно-транспортні накладні, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять такі обов`язкові реквізити, як дату їх складання; назву підприємства, від імені якого складено документи і якому здійснюється поставка за цими накладними; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особисті підписи в графах видаткової накладної «Від постачальника» та «Отримав(ла)» і в графах товарно-транспортних накладних «Здав (відповідальна особа вантажовідправника)» та «Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)». Такі дані засвідчені відтисками печаток сторін.

ТОВ «Віракс», як юридична особа, несе повну відповідальність за законність використання його печатки при нанесенні відбитків на первинних документах. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що печатка була загублена, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

Відтиск печатки на накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.01.2020 у справі № 916/922/19.

Оскільки саме ТОВ «Віракс» має сумніви щодо підписанта на первинних документах, то в силу положень ст.ст. 13, 74, 80, 81 ГПК України саме на останнього покладений обов`язок доведення таких власних заперечень.

З урахуванням наведеного, ТОВ «Віракс» не було позбавлено права надати у суді першої інстанції відповідні докази та заявити клопотання про призначення судової експертизи з питання з`ясування справжності підписів та/або відтисків печатки на спірній видатковій накладній. Однак такими своїми правами він не скористався.

Щодо посилання ТОВ «Віракс» на недоліки товарно-транспортних накладних як обставини, що свідчить про нереальність господарської операції, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції в цілому. Цей висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду, від 11.09.2018 у справі №820/477/18, від 11.09.2018 у справі №815/6105/17.

Дефектність в оформленні товарно-транспортних накладних не може впливати на оцінку правовідносини між контрагентами та свідчити про нереальність господарських операцій між ними, оскільки згідно з умовами договору позивач не був учасником транспортного процесу, а умови укладення та виконання договору не передбачали ані здійснення позивачем контролю за перевезенням товару, ані проведення ним розрахунків за перевезення вантажу. У цьому висновку суд апеляційної інстанції звертається до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 20.08.2020 у справі № 804/5374/17.

Посилання ТОВ «Віракс» на відсутність відмітки в товарно-транспортних накладних філії АТ «ДПЗКУ» «ГРЕБІНКІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» про прийняття товару від ТОВ «Екопромлайн» суд вважає безпідставним, оскільки ані умовами укладеного договору, ані товарно-транспортними накладними не визначено філію АТ «ДПЗКУ» «ГРЕБІНКІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» як пункт відвантаження товару.

Також, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції і відхиляє відповідний довід ТОВ «Віракс» про те, що постачальником не було надано супровідні документи на вантаж, визначені п. 5.4. договору, з огляду на таке.

Статтею 666 ЦК України передбачено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

ТОВ «Віракс», як покупцем, не надано будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару в повному обсязі, за видатковою накладною № 192 від 16.10.2019, а також не подано доказів звернення із вимогою до свого контрагента (постачальника) надати належним чином оформлені документи. В той же час, відсутність супровідної документації не може заперечувати факт здійснення господарської операції, за наявності інших первинних документів, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України".

Щодо висновку суду першої інстанції про відсутність податкових накладних на товар, апеляційна інстанція зазначає таке.

Дійсно, як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі суд належить враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 ПК України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Враховуючи наведені вище норми, а також з огляду на твердження ТОВ „Віракс" про непоставку товару ТОВ «Екопромлайн», суд першої інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України, мав процесуальну можливість з`ясувати обставини відображення/невідображення господарської операції зі спірної поставки товару в податковому обліку продавця - відповідача та покупця - позивача, шляхом витребування відповідних доказів, однак цього не зробив. Натомість, місцевий суд обмежився лише посиланням на відсутність податкових накладних на товар в матеріалах справи.

Водночас такі докази (податкові декларації з відповідними розрахунками коригувань кількісних і вартісних показників до них, докази реєстрації цих декларацій, а також митні декларації на товар) були надані скаржником вже до суду апеляційної інстанції.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що факт постачання товару покупцю - ТОВ „Віракс" та його прийняття ним за видатковою накладною № 192 від 16.10.2019 на суму 1.925.002, 20 грн (з ПДВ), підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Така правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №912/2275/17, від 30.07.2018 у справі №904/4899/18.

Отже, положення ч. 2 ст. 693 ЦК України містять імперативну норму щодо права покупця вимагати повернення сплачених коштів у разі не передання у власність товару.

З огляду на доведеність належними і допустимими засобами доказування факту передання товару у власність покупця за спірною видатковою накладною, відсутні правові підстави для повернення сплачених коштів, як попередньої оплати за договором, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін, а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У даній справі учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів, за результатами апеляційного перегляду справи, встановила, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не було враховано правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи.

З огляду на викладене колегія вважає, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв`язку з чим оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про стягнення суми попередньої оплати, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у позові, в решті - залишенню без змін. Отже апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн" задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі №910/15963/20 скасувати в частині задоволених позовних вимог за зустрічним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" 1.044.032 грн. 45 коп. попередньої оплати та 15.660 грн. 48 коп. судового збору.

У скасованій частині ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

В решті рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/15963/20 залишити без змін.

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 13.04.2021 у справі № 910/15963/20 в частині, яка не була скасована.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віракс" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26, ідентифікаційний код 37633907) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопромлайн" (02140, м. Київ, вул. О. Мішуги, буд. 12, оф. 357; ідентифікаційний код 38702583) 23 490, 72 грн (двадцять три тисячі чотириста дев`яносто гривень сімдесят дві копійки) судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/15963/20 повернути господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 09.08.2021.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді А.М. Демидова

С.В. Владимиренко