ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2021 р. Справа№ 910/20597/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021

у справі № 910/20597/20 (суддя - Маринченко Я.В.)

за позовом Комунального підприємства «Ізяславтепломережа»

до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

про стягнення 22 098, 31 грн,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2020 року Комунальне підприємство «Ізяславтепломережа» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення 22098,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за договором про надання послуг з централізованого опалення №33 від 15.05.2018, в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги у період з 01.11.2019, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 22098,31 грн. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 22098,31 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 позов задоволено. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь КП «Ізяславтепломережа» заборгованість у розмірі 22 098, 31 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102, 00 грн.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, АТ КБ «Приватбанк» 11.05.2021 (згідно з відтиском штемпеля суду першої інстанції) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також скаржник просив поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи це отриманням оскаржуваного рішення 20.04.2021. Крім того, скаржник просив судові витрати покласти на позивача.

Подавши апеляційну скаргу 11.05.2021, скаржник подав скаргу протягом двадцяти днів з дня отримання оскаржуваного рішення (10.05.2021 припало на вихідний день), а тому клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги підлягає задоволенню.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.07.2021 було поновлено Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/20597/20; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено до розгляду апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Так, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи та доказам, що містяться у матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи зміст апеляційної скарги, встановив, що доводи та аргументи такої скарги зводяться фактично лише заперечення щодо факту виставлення позивачем рахунків на оплату наданих житлово-комунальних послуг за спірний період всупереч положенню 2.1. договору. Так, сторона вважає, що не виставлення рахунків, відсутність актів виконаних робіт за умовами договору є підставою для відмови в позові. Тоді як поштові чеки (без описів вкладення) не доводять направлення наведених документів стороні. А також апелянтом було зазначено про неправомірне прийняття судом першої інстанції доказів та долучення їх до матеріалів справи, оскільки такі докази було долучено до відповіді на відзив в суді першої інстанції.

Таким чином, скаржник просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач у поданому відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх не обґрунтованими та просив апеляційну скаргу у даній справі залишити без задоволення. При цьому позивач зазначив про правомірність в розумінні ст. 164-166 ГПК України долучення доказів (копій виставлений відповідачу рахунків-фактур, актів виконаних робіт, фіскальних чеків, податкових накладних та квитанцій про реєстрацію податкових накладних). Таким чином, відповідач просив враховувати доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як правомірно зазначено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.05.2018 між Комунальним підприємством «Ізяславтепломережа» (позивач, виконавець) та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (споживач, відповідач) було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення б/н, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами з моменту настання права власності на нерухоме майно у строки і на умовах, що передбачені договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.3.1. договору об`єкт надання послуг: опалення приміщення комунального закладу, що розташоване за адресою: Україна, Хмельницька обл., м. Ізяслав, вул. Шевченка, буд. 15 кв. 69.

Пунктом 2.1. договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата та спожиті послуги проводиться квартиронаймачами, власниками квартир або будинків садибного типу, господарських та інших нежитлових приміщень не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим на підставі виставлених підприємством рахунків, актів виконаних робіт. Можлива попередня оплата послуг. При наявності заборгованості за централізоване опалення всі платежі, які вносяться споживачем, в першу чергу враховуються як погашення заборгованості в черговості по мірі її утворення.

Відповідно до підпункту 1 п. 3.2. договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений договором строк.

Підпунктом 1 п. 3.4. договору визначено, що виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди майну, відповідно до вимог законодавства, правил та цього договору.

Згідно з п. 6.1. договору у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в цьому договорі. У повідомлені зазначається прізвище, ім`я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача, незалежно від його форми (усна або письмова), обов`язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов`язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім`я, по батькові) реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття.

Відповідно до п. 8.1. договору даний договір укладається на 1 рік і набуває чинності з дня його укладення. Сторони куруючись ч. 3 ст. 631 ЦК України, домовились, що всі умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, які за своєю суттю є предметом договору та виникли між сторонами з 01.10.2016 року, а саме - сплатити борг у сумі 39443,15 грн (додаток №1).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на підставі укладеного договору було надано послуги з централізованого опалення у період з жовтня 2018 по листопад 2020 року на загальну суму 41476,35 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи наступними копіями актів виконаних робіт (послуг), зокрема: №281 від 25.10.2018 на суму 1109,32 грн, №325 від 19.11.2018 на суму 3438,84 грн, №391 від 10.12.2018 на суму 3438,84 грн, №41 від 17.01.2019 на суму 3135,19 грн, №98 від 18.02.2019 на суму 3135,19 грн, №167 від 18.03.2019 на суму 3135,19 грн, №235 від 21.04.2019 на суму 1985,47 грн, №330 від 13.11.2019 на суму 3539,74 грн, №403 від 09.12.2019 на суму 3135,19 грн, №33 від 20.01.2020 на суму 3135,19 грн, №106 від 10.02.2020 на суму 3135,19 грн, №177 від 16.03.2020 на суму 3135,19 грн, №251 від 13.04.2020 на суму 1567,59 грн, №398 від 24.11.2020 на суму 4450,22 грн.

На виконання умов договору на адресу відповідача було направлено відповідні рахунки-фактури, зокрема: №281 від 25.10.2018 на суму 1109,32 грн, №326 від 19.11.2018 на суму 3438,84 грн, №391 від 10.12.2018 на суму 3438,84 грн, №41 від 17.01.2019 на суму 3135,19 грн, №98 від 18.02.2019 на суму 3135,19 грн, №167 від 18.03.2019 на суму 3135,19 грн, №235 від 21.04.2019 на суму 1985,47 грн, №330 від 13.11.2019 на суму 3539,74 грн, №403 від 09.12.2019 на суму 3135,19 грн, №33 від 20.01.2020 на суму 3135,19 грн, №106 від 10.02.2020 на суму 3135,19 грн, №177 від 16.03.2020 на суму 3135,19 грн, №252 від 13.04.2020 на суму 1567,59 грн, №397 від 24.11.2020 на суму 4450,22 грн.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за отримані послуги у розмірі 19378,04 грн, у зв`язку з чим, за ним утворилась заборгованість у розмірі 22098,31 грн.

Судом першої інстанції було встановлено, що 16.06.2020 у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, останньому було направлено претензію у якій позивач зазначив, що за скаржником станом на 15.06.2020 існує заборгованість та запропоновано йому розглянути відповідну претензію та сплати заборгованість до 01.07.2020.

25.11.2020 відповідачу було направлено лист, в якому позивач зазначив про необхідність оплати долучених до нього рахунку на оплату №397 та акт виконаних робіт №398 на оплату послуг централізованого опалення.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, відповідні претензії та лист позивача були залишені відповідачем без розгляду та без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо тверджень апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з долученням до матеріалів справи разом із відповіддю на відзив додаткових доказів (зокрема, фіскальні чеки, рахунки-фактури, акти виконаних робіт), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 166 ГПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 165 ГПК України до відзиву додаються, зокрема, 1) докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Таким чином, позивач, з урахуванням доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву скористався своїм правом на відповідь на відзив та долучив докази, на яких ґрунтуються такі заперечення. Вказані процесуальні дії сторони не суперечать нормам процесуального законодавства. Та, в свою чергу, долучення таких доказів судом першої інстанції до матеріалів справи не є порушенням норм процесуального права та не можуть бути підставою для скасування рішення в розумінні ч. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Водночас, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апелянта, що з долучених доказів направлення (фіскальних чеків) відповідачу рахунків-фактур та актів виконаних робіт не можливо достовірно встановити, чи саме надані документи направлялись відповідачу, оскільки такі листи направлялись без опису вкладення. Однак, вказана обставина не є підставою для скасування рішення місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 6 ст. 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина 2 статті 3, стаття 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг.

За п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Як передбачено ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

У відповідності до положень п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц та постановах Верховного Суду України від 18.06.2016 у справі №922/5923/14, №6-59цс13 від 30.10.2013, №6-2951цс15 від 20.04.2016.

Верховний Суд України у постанові від 25.11.2014 у справі №3-184гс14 вказав, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила №630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил №630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Таким чином позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг у спірний період централізованого опалення, а відповідач незалежно від споживання цієї послуги, або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення приміщень від мереж теплопостачання.

Так, судом першої інстанції було правомірно встановлено, що відповідачем було здійснено часткову оплату наданих позивачем послуг, зокрема на суму 19378,04 грн, що підтверджує наявність не лише договірних правовідносин між сторонами, а й надання позивачем таких послуг відповідачу, що не спростовано скаржником на стадії апеляційного перегляду.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що жодних претензій направлених позивачу щодо обсягів або якості наданих послуг матеріали справи не містять. Викладене свідчить про прийняття відповідачем наданих позивачем послуг. Більше того, ані у відзиві на позовну заяву, ані в апеляційній скарзі відповідач фактично не заперечує обсяги наданих послуг, а лише зазначає про невиставлення позивачем рахунків, несвоєчасне подання суду певних доказів, тощо. В цій частині суд апеляційної інстанції наголошує, що статтею 19 Закону України "Про теплопостачання" також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином виставлення або невиставлення рахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення не є підставою для неоплати таких послуг з урахуванням положення пункту 2.1. договору та ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання». Судом апеляційної інстанції також ураховано, що відповідачем неодноразово здійснювалась часткова оплата наданих комунальних послуг у заявлених позивачем розмірах за конкретні місяці.

За таких обставин, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, про обґрунтованість заявлених до стягнення позивачем позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/20597/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/20597/20 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

4. Матеріали справи № 910/20597/20 повернути до місцевого господарського суду.

5. Поновити дію рішення, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім