ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2021м. ДніпроСправа № 904/5373/21

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Надія-В» Вінницький район, с. Лука-Мелешківська

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Постач» Криворізький район, с. Широке

про стягнення суми боргу в розмірі 90274грн.40коп., пені в розмірі 4733грн.82коп., штрафу в розмірі 18054грн.80коп., 3%річних в розмірі 2710грн.67коп., інфляційної складової в розмірі 6887грн.91коп.

без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Надія-В» Вінницький район, с. Лука-Мелешківська звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Постач» Криворізький район, с. Широке з позовом про стягнення суми боргу в розмірі 90274грн.40коп., пені в розмірі 4733грн.82коп., штрафу в розмірі 18054грн.80коп., 3%річних в розмірі 2710грн.67коп., інфляційної складової в розмірі 6887грн.91коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язання оплати товару, поставленого згідно з видатковою накладною №93 від 06.02.2020 на підставі договору поставки №231/17/Н від 01.12.2017.

Позивач вказує, що на виконання договору №231/17/Н від 01.12.2017 згідно з видатковою накладною поставив відповідачу товару на суму 181274грн.40коп. Відповідач оплатив вартість отриманого товару частково в сумі 91000грн. Залишок суми боргу становить 90274грн.40коп.

Позивач зазначає, що в листі №202 від 14.04.2021 відповідач обіцяв сплачувати кошти кожного третього-четвертого тижня поточного місяця по 10000грн. в рахунок погашення заборгованості перед позивачем.

Оскільки сума боргу не погашена, позивач звернувся до суду з позовом.

На підставі пунктів 5.3, 5.4 договору №231/17/Н від 01.12.2017 позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 4733грн.82коп. за період з 01.12.2020 по 01.05.2021 та штраф в розмірі 18054грн.80коп. (90000грн. х 20%=18054грн.80коп.)

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач також нарахував та заявив до стягнення 3%річних в розмірі 2710грн.67коп. за період з 01.05.2020 по 01.05.2021 та інфляційну складову в розмірі 6887грн.91коп. за період травень 2020 березень 2021.

Позивач вказує, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 10000грн.

Також позивач заявив клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.06.2021 прийнято позов до розгляду, задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно рекомендованого повідомлення вказана ухвала отримана відповідачем 17.06.2021.

На адресу суду 01.07.2021 надійшов відзив відповідача, в якому вказано про визнання укладання договору поставки №231/17/Н від 01.12.2017 між сторонами та наведені заперечення проти задоволення позовних вимог з огляду на таке:

- позивач не долучив в якості доказу поставки товару специфікацію до договору, укладення якої передбачено пунктами 2.1 та 2.2 договору. Це ставить під сумнів взагалі сам факт поставки товару, згідно якого виникла заборгованість у розмірі 91000грн.

- позивач на підтвердження своїх позовних вимог (факту виконання послуг(поставка товару)) не надає акт прийому-передачі виконаних робіт.

- позивач не надав доказів направлення претензії на адресу відповідача з вимогами щодо оплати заборгованості. Це прямо порушує вимоги договору.

Разом з відзивом на адресу суду відповідач надав клопотання про:

- постановлення ухвали, якою визнати обов`язковою явку позивача до зали судових засідань.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що позивач не надав всіх необхідних доказів, якими обґрунтовує позовні вимоги. Позивачу необхідно на підтвердження своїх позовних вимог надати докази - акт прийому-передачі виконаних робіт, досудову вимогу щодо оплати заборгованості, специфікації до договору.

Посилаючись на статтю 81 Господарського процесуального кодексу України, відповідач просить постановити ухвалу про визнання обов`язковою явку позивача в судове засідання.

- постановлення ухвали, якою визнати обов`язковою явку сторін у справі до зали судових засідань.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що позивач не надав всіх необхідних доказів, якими обґрунтовує позовні вимоги. Без участі представника позивача неможливо встановити, якими саме доказами позивач підтверджує позовні вимоги та як саме здійснював розрахунок заборгованості, тому необхідні роз`яснення позивача.

Відповідач зазначає, що в нього є запитання, які він має бажання поставити позивачу у залі суду під час судового засідання. І ці запитання не обмежуються викладеними вище тезами. Відповідач зазначає, що бажає змагатись під час судового засідання з позивачем.

- залишення позову без руху.

В обґрунтування клопотання відповідач вказує, що ним були виявленні недоліки в позовній заяві, а саме:

1) п.2 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України - потрібно вказувати не лише адресу електронною пошти, а й офіційну електронну адресу;

2) п.5 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України - при викладі обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не зазначив докази, що підтверджують вказані обставини;

3) п.7 ч.3 ст.162 Господарського процесуального кодексу України - відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

На підставі викладеного відповідач просить залишити позов без руху.

У відповіді на відзив, що надійшла до суду 12.07.2021, позивач вказує, що згідно з видатковою накладною №93 від 06.02.2020 відповідачу був поставлений товар на суму 181274грн.40коп. Позивач вказує, що вказана видаткова накладна підписана сторонами та скріплена печатками сторін. Це свідчить про те, що сторонами погоджено асортимент та ціну на товар.

Позивач зазначає, що відповідно до товарно-транспортної накладної №Р 93 від 06.02.2020 товар на загальну суму на суму 181274грн.40коп. було передано представнику відповідача Осипову О.Ю. на підставі довіреності від 06.02.2020. Поставлений товар оплачений відповідачем на загальну суму 91000грн., що підтверджується виписками з особового рахунку.

У відповіді на відзив вказано, що відповідач не пред`являв позивачу претензій щодо якості, ціни, кількості, асортименту отриманого товару. Також відповідач не пред`являв претензій позивачу щодо узгодження ціни та асортименту товару шляхом підписання видаткової накладної, а не специфікації.

Позивач зазначає, що поставка товару на суму 181274грн.40коп. підтверджується видатковою накладною №93 від 06.02.2020, довіреністю від 06.02.2020, ТТН №93 від 06.02.2020 та виписками за рахунком щодо часткової оплати товару.

Також позивач вказує, що відповідач без сумнівів прийняв товар за видатковою накладною на суму 181274грн.40коп., оплатив половину його вартості. Сумніви щодо поставки товару виникли, коли необхідно було оплатити іншу частину вартості товару.

Позивач вказує, що твердження відповідача про порушення позивачем положень пункту 7.1 договору не відповідає дійсності. Перемовини між сторонами проводились, їх результатом є гарантійний лист №202 від 14.04.2021, який додатково підтверджує визнання відповідачем станом на 14.04.2021 факту поставки товару та наявність заборгованості з його оплати.

Позивач також зазначає, що чинним законодавством не передбачено в якості підстави для залишення позовної заяви без руху відсутність переговорів сторін до звернення до суду.

Позивач не визнає наявність підстав для залишення позову без руху та просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами в справі.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без руху, суд відмовляє у його задоволенні з наступних підстав.

Частиною 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України дійсно визначено, що, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, суддя постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Пунктом 3 частини 2 статті 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява, зокрема, має містити офіційну електронну адресу та адреси електронної пошти.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Постач» серед відомостей для здійснення зв`язку відсутня офіційна електронна адреса товариства. В позові була вказана адреса електронної пошти відповідача, відома позивачу.

Пунктом 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в позовні заяві викладаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначаються докази, що підтверджують вказані обставини.

Відповідач стверджує, що в даному випадку позивач не вказав докази, що підтверджують викладені ним обставини. В тексті позовної заяви позивач зазначав про існування договірних відносин між сторонами та послався на договір поставки №231/17/Н від 01.12.2017, поставку товару на суму 181274грн.40коп. на підставі видаткової накладної, часткову оплату товару та надав банківські виписки з рахунку, отримання листа відповідача про здійснення періодичних платежів з погашення заборгованості. Тобто фактично позивач зазначав докази, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Пунктом 7 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в позові вказуються відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Відповідач стверджує, що такі відомості в позові відсутні. Вищезгадана норма передбачає зазначення відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви лише якщо такі заходи здійснювалися. Відповідач не надав доказів того, що такі заходи вживались.

Клопотання відповідача про визнання обов`язковою явку сторін в судове засідання суд залишає без задоволення з наступних підстав.

Положеннями частини 6 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на зміст позовних вимог (стягнення суми в загальному розмірі 122661грн.60коп.), ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2270грн. х 100=227000грн.).

Господарський суд під час відкриття провадження в даній господарській справі, вивчив матеріали позовної заяви та встановив, що ця справа є малозначною, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження (як спрощеного так і загального), учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до частини 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у відзиві, зокрема, зазначаються - вимоги, які визнаються відповідачем (у разі повного або часткового визнання позовних вимог; обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, наданих позивачем, з якою відповідач погоджується; заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті.

При цьому, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Господарський процесуальний кодекс України передбачає черговість обміну сторонами заявами по суті справи. Це надає можливість ознайомитись учаснику справи з доводами іншої сторони та або погодитись з ними, або надати заперечення (позов, відзив на позов, заперечення на відзив, відповідь на заперечення). Сторони не позбавлені можливості викласти всі свої заперечення письмово та долучити докази до матеріалів справи з дотриманням строків визначених судом.

Згідно з частиною 8 статті 250 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Звертаючись до суду з клопотанням про визнання обов`язковою явку позивача в судове засідання, водночас відповідач посилався на положення статті 81 Господарського процесуального кодексу України. Відповідач зазначав, що позивач не надав всіх необхідних доказів в обґрунтування позовних вимог, тому позивачу необхідно надати докази - акт прийому-передачі виконаних робіт, досудову вимогу щодо оплати заборгованості, специфікації до договору.

Відповідно до статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З огляду на невідповідність поданого клопотання вимогам Господарського процесуального кодексу України, суд залишає його без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд встановив таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Надія-В» (далі постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фуд Постач» (далі покупець) був укладений договір поставки №231/17/Н від 01.12.2017 (далі договір), згідно якого постачальник поставляє та передає партіями у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує на умовах даного договору молоко згущене та повидло, в подальшому за текстом іменується - «товар», зазначений в специфікаціях до договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору найменування, кількість, асортимент, сортамент, номенклатура за сортами, групами, підгрупами, видами; марками, типами, розмірами, одиниці вимірювання товару узгоджуються сторонами у специфікаціях.

Згідно з пунктом 1.3 договору сторони домовились, що умови цього договору розповсюджуються на поставку кожної партії товару, який передається за окремою специфікацією. Партія товару - певна кількість товару, що постачається за кожною окремою специфікацією, в межах ціни найменування та кількості, вказаної в цій специфікації.

Пунктами 2.1 2.4 договору передбачено, що ціна товару на кожну партію товару, який постачається за цим договором, вказується у специфікаціях.

Специфікація складається постачальником та підписується обома сторонами щоразу перед поставкою кожної окремої партії товару та діє виключно на ту партію товару та ту її кількість, що постачається за даною специфікацією.

Ціна на товар формується в українській національній валюті згідно до вимог діючого законодавства України та включає в себе ПДВ, а також вартість пакування, маркування, доставки товару на умовах згідно пункту 3.1, інших обов`язкових платежів.

Сума цього договору складається із суми вартості партій товару, поставлених постачальником покупцю протягом строку дії цього договору та вказаних у специфікаціях. Специфікації є невід`ємними частинами цього договору.

Згідно з пунктом 3.1 договору постачальник поставляє товар на умовах FСА (склад покупця, що розташований за адресою: Вінницька обл.. с. Лука - Мелешківська, вул. Щорса, 3а), у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються з урахуванням особливостей, що випливають із умов цього договору.

Відповідно до пунктів 3.7 3.8 договору повноваження фізичної особи покупця, яка отримує товар, підтверджуються довіреністю, оформленою відповідно до вимог пункту 2.5 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995.

Передача та прийом товару здійснюється на підставі товарно - транспортної накладної та видаткової накладної, оформленої відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та вимог Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку,затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995, яка підписується уповноваженими представниками сторін та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 4.2 договору оплата вартості поставленого товару здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника шляхом передоплати.

Пунктами 5.3 та 5.4 договору передбачено, що за прострочення здійснення розрахунку за товар покупець зобов`язаний виплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення платежу.

За прострочення здійснення розрахунку за товар більше, ніж на 20 календарних днів покупець додатково до пені сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 20% від вартості неоплаченого товару.

В пункті 5.5 договору визначено, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим договором становить 3 роки від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2018 включно, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання своїх зобов`язань.

Строк дії цього договору автоматично подовжується на наступний календарний рік на тих же умовах у випадку, якщо не менше ніж за 30 днів до закінчення його строку дії будь-яка сторона не повідомить іншу сторону у письмовій формі про свій намір припинити його дію.

В пункті 8.3 договору вказано, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від повного виконання своїх зобов`язань, передбачених цим договором, у разі їх невиконання на момент закінчення договору, а також не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

В матеріалах справи відсутні докази повідомлення будь-якою стороною іншої сторони у письмовій формі про намір припинити дію договору на 2020рік. Тому суд дійшов висновку, що протягом спірного періоду договір діяв.

Згідно з видатковою накладною №93 від 06.02.2020, товарно-транспортною накладною №Р93 від 06.02.2020 та довіреністю від 06.02.2020 на виконання положень договору позивач поставив відповідачу товару на суму 181274грн.40коп. Вказаний товар був отриманий повноважним представником відповідача.

Договором дійсно було передбачено, що найменування, кількість, асортимент, сортамент, номенклатура за сортами, групами, підгрупами, видами; марками, типами, розмірами, одиниці вимірювання товару, ціна товару узгоджуються сторонами у специфікаціях.

Разом з тим, у видатковій накладній №93 від 06.02.2020, підписаній без зауважень та заперечень представниками сторін та засвідченій печатками, сторонами було узгоджено найменування, кількість, асортимент, одиниці виміру, ціну товару, що поставляється позивачем відповідачу згідно з договором поставки №231/17/Н від 01.12.2017.

Крім того згідно пункту 3.8 договору видаткова накладна є невід`ємною частиною договору. В тексті видаткової накладної №93 від 06.02.2020 вказаний договір поставки №231/17/Н від 01.12.2017.

Твердження відповідача, що належним доказом поставки є саме акт прийому-передачі виконаних робіт, суд вважає помилковими. Згідно з положеннями договору передача та прийом товару здійснюється на підставі товарно - транспортної накладної та видаткової накладної.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що оплата здійснюється на умовах попередньої оплати. Відповідач не виконав цієї умови, позивач поставив товар, не отримавши попередньої оплати.

Разом з тим, статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, відповідач мав сплатити вартість отриманого товару не пізніше наступного дня після отримання товару, тобто до 07.02.2020 включно.

Згідно з банківськими виписками з рахунку позивача, відповідач частинами (18.03.2020, 07.07.2020, 25.09.2020, 26.10.2020, 09.12.2020, 05.02.2021, 09.02.2021, 22.03.2021) сплачував вартість отриманого товару з посиланням на договір. Розмір суми боргу становить 90274грн.40коп.

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не було виконане зобов`язання з оплати вартості отриманого товару на суму 90274грн.40коп., доказів припинення відповідного зобов`язання перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 90274грн.40коп.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Посилаючись на пункти 5.3, 5.4 договору позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 4733грн.82коп. за період з 01.12.2020 по 01.05.2021 та штраф в розмірі 18054грн.80коп. (90000грн. х 20%=18054грн.80коп.)

Відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Інших строків нарахування пені в договорі сторони не визначили.

З огляду на те, що зобов`язання з оплати товару мало бути виконане в строк до 07.02.2020 включно, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню в розмірі 4733грн.82коп. поза межами строку, встановленого пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України. Тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 4733грн.82коп.

Позовні вимоги про стягнення штрафу є правомірними з огляду на доведеність порушення відповідачем строків оплати отриманого товару.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач також нарахував та заявив до стягнення 3%річних в розмірі 2710грн.67коп. за період з 01.05.2020 по 01.05.2021 та інфляційну складову в розмірі 6887грн.91коп. за період травень 2020 березень 2021.

Суд перевірив розрахунок 3%річних, складений позивачем, та не виявив помилок. Разом з тим за розрахунками суду належний до сплати розмір інфляційної складової становитиме 6886грн.13коп. У задоволені позовних вимог про стягнення інфляційної складової в розмірі 01грн.78коп. слід відмовити через безпідставність.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, статтями 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 129, 237, 238, 240, 241 суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Надія-В» Вінницький район, с. Лука-Мелешківська до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Постач» Криворізький район, с. Широке про стягнення суми боргу в розмірі 90274грн.40коп., пені в розмірі 4733грн.82коп., штрафу в розмірі 18054грн.80коп., 3%річних в розмірі 2710грн.67коп., інфляційної складової в розмірі 6887грн.91коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Постач» Криворізький район, с. Широке (Ідентифікаційний код: 41505858, місцезнаходження: 53070, Криворізький район, с Широке, вул. Зоотехнічна, буд.2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Надія-В» Вінницький район, с. Лука-Мелешківська (Ідентифікаційний код: 32938796, місцезнаходження: 23234, Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Забусняньска, буд. 3-а) суму боргу в розмірі 90274грн.40коп., штраф в розмірі 18054грн.80коп., 3%річних в розмірі 2710грн.67коп., інфляційну складову в розмірі 6886грн.13коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2182грн.36коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду через Господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09.08.2021

Суддя Р.Г. Новікова