ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/731/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі судового засідання Г.С. Граматик

за участю представників:

від прокуратури Коломійчук І.О.,

від позивача Садардінова І.В.,

від відповідача Соколов М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум про припинення права власності та витребування земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум про:

- припинення права власності ТОВ Компанія Квантум (код ЄРДПОУ 31068996) на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер 101);

- витребування у ТОВ Компанія Квантум (код ЄРДПОУ 31068996) на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельної ділянки, загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер :32:008:0009), розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Київською окружною прокуратурою міста Одеси встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2015 р. по справі № 1512/10136/2012, було задоволено позов прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Овідіопольської районної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших, за участю ПАТ Райфайзен Банк Аваль; визнано недійсним розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 16 грудня 2003 року № 904 Про включення земельної ділянки, якою користується ВАТ БМУ-18, до переліку земель несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу в 2003 - 2004 роках; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 , укладений 23 грудня 2003 року між Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ БМУ-18, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу за реєстровим № 6924; визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯЖ № 474111 на право власності на земельну ділянку площею 0,1520 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :32:008:0009, виданий на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зареєстрований 04.11.2008 р. за № 10; скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на земельну ділянку а також вказану земельну ділянку площею 0,1520 га витребувано на користь Одеської міської ради.

Таким чином, як вказує прокурор, судовим рішенням у справі № 1512/10136/2012, яке набрало законної сили 22.06.2015 р., встановлено, що належна територіальній громаді міста Одеси земельна ділянка площею 0,1520 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 протиправно, всупереч волі та вимог законодавства вибула з володіння законного власника, що порушує права та інтереси Одеської міської ради як органу, який розпоряджається земельними ділянками у межах міста Одеси.

У подальшому, як зазначає прокурор, державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Баховою В.І. зареєстровано 15.11.2017 р. право комунальної власності на вказану земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Водночас, як зауважує прокурор, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно установлено, що державним реєстратором комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Манютою С.В., 01.03.2019 прийнято рішення (індексний номер рішення: 45768305) про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_8 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено запис про право власності за № 30518304 від 26.02.2019 р., який внесено на підставі свідоцтва про передачу заяви, серія та номер: 2491, виданий 12.05.2016 р., видавник: ПН ОМНО Іллічова Н.А.; повідомлення про вручення, серія та номер: б/н, видавник: укрпошта; договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1879, виданий 23.10.2015 р., видавник: ПН КМНО Немм О.В.; заяви (вимоги про усунення порушень), серія та номер: 1117, виданий 30.09.2016 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; договору про внесення змін та доповнень, серія та номер: 1248, виданий 12.10.2010, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; іпотечного договору (дублікат від 18.11.2016 р. № 1198 ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.), серія та номер: 1322, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.

При цьому, як додає прокурор, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі незаконного рішення державного реєстратора комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Манюти С.В. від 01.03.2019 р., індексний номер рішення: 45768305 про проведення державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 , 01.03.2019 р. на спірну земельну ділянку припинено право комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, хоча усупереч вимогам чинного законодавства, а саме Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 р., будь-яких посилань на підстави припинення права комунальної власності не зазначено.

Також прокурор вказує, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. 15.09.2020 р. прийнято рішення (індексний номер рішення: 5405019) про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ТОВ Компанія Квантум.

Відтак, за ствердженнями прокурора, вказані рішення державних реєстраторів про реєстрацію права власності на належну територіальній громаді земельну ділянку прийнято у порушення положень ст.ст. 2, 10, 12, ч. 4 ст. 15, ч. 8 ст. 18, п.п. 1, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, як зазначає прокурор, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

При цьому, посилаючись на ст. 5 Закону України Про іпотеку, прокурор стверджує, що враховуючи те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не були власником земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , предмет договору іпотеки був відсутній, більш того на час реєстрації права власності за ОСОБА_8 - 01.03.2019 р. законним власником земельної ділянки була територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Також прокурор додає, що незважаючи на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2013 р. у справі № 1512/101136/2012, що набрало законної сили 22.06.2015 р., яким скасовано право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та інших, між Відкритим акціонерним товариством Райффазен Банк Аваль та Публічним акціонерним товариством Комерційний індустріальний банк 23.10.2015 р. було укладено договори про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 15.06.2007 р. (предметом яких була спірна земельна ділянка), які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. В цей же день, 23.10.2015 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний Індустріальний Банк та Товариством з обмеженою відповідальністю Стандарт Фінанс Групп було укладено договори про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеними 15.06.2007 р. між ВАТ Райффазен Банк Аваль та ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , посвідчені тим самим приватним нотаріусом. Крім того, 23.10.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Стандарт Фінанс Групп та ОСОБА_8 укладено договори про відступлення права вимоги за вищезазначеними договорами іпотеки від 15.06.2007 р., які знов посвідчені тим самими приватним нотаріусом. При цьому прокурор зазначає, що ПАТ Райффазен Банк Аваль приймало участь у розгляді справи № 1512/101136/2012 та було обізнане про прийняття рішення від 28.03.2013 р., яким скасовано право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та інших, а отже знало, про неможливість укладення будь-яких договорів щодо земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, за переконаннями прокурора, всупереч вимог закону державними реєстраторами було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на приналежну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Наразі прокурор посилається на п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, в якому зазначено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статгі 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову.

Аналогічну позицію, як вказує прокурор, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 910/1809/18.

Поряд з цим прокурор зауважує, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки, з іншого - органу державної влади або місцевого самоврядування як власника землі у формі прийняття рішення про її передачу, а тому відсутність такої волі з боку хоча б однієї із сторін є порушенням чинного законодавства. Враховуючи викладене, прокурор наголошує, що оскільки власником земельної ділянки є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка жодних рішень щодо передачі цих ділянок у власність чи користування іншим особам не приймала, спірна земельна ділянка вибула з її володіння поза її волею.

Крім того, прокурор, посилаючись на положення ст.ст. 330, 388 ЦК України, вказує, що сукупний аналіз указаних норм свідчить про те, що право власності на майно, яке було передано за угодами про його відчуження поза межами волі власника, не набувається у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребувано. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Також прокурор зауважує, що у разі, якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після його вибуття з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі у зв`язку із прийняттям незаконного судового рішення, це майно може бути витребувано власником шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Відтак, прокурор вважає, що оскільки територіальна громада міста Одеси, в особі Одеської міської ради як законний власник земельної ділянки площею 0,152 га, розташованої в АДРЕСА_1 , рішень щодо її відчуження не приймала та право власності внаслідок укладення угод особами, які не мали прав на неї, не припиняла, відповідно спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ТОВ Компанія Квантум.

При цьому звернення прокурора із заявленим позовом обґрунтовано порушенням інтересів держави, що полягає в незаконному позбавленні територіальної громади міста Одеси належних їй на праві власності земельних ділянок, а підставою для подання позову стала необхідність захисту економічних інтересів держави, частиною яких є стале та належне функціонування місцевого самоврядування, дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земель - основ національного багатства, які вибули з комунальної власності з порушенням закону.

Так, господарським судом було встановлено, що підстави звернення Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до господарського суду Одеської області із заявленим позовом обґрунтовані належним чином.

З огляду на вказане, ухвалою господарського суду Одеської області від 22.03.2021 р. позовну заяву Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/731/21, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, при цьому підготовче засідання призначено на 12 квітня 2021 р. Крім того, вказаною ухвалою господарського суду витребувано від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101).

19.04.2021 р. відповідачем було подано до господарського суду відзив на позовну заяву (а.с. 223-229 т. 2), в якому відповідач заперечує проти позову. Так, в обґрунтування заперечень відповідач вказує, що на протязі 2003 року ВАТ БМУ-18 було розроблено землевпорядну (технічну) документацію щодо відведення земельної ділянки, площею 0,152 га для обслуговування приміщень та споруд ВАТ БМУ-18, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Розпорядженням Овідіопольської районної адміністрації № 904 від 16.12.2003 р. вказана земельна ділянка площею 0,152 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була включена до переліку земель несільськогосподарського призначення, які підлягають продажу у 2003-2004 р. 23.12.2003 р. на підставі договору купівлі продажу зазначену земельну ділянку було передано у власність ВАТ БМУ-18, після чого Овідіопольскою районною державною адміністрацією 30.12.2003 р. видано ВАТ БМУ-18 державний акт серії ОД № 040109 на право власності на вказану земельну ділянку. В подальшому, 26.07.2004 р. було укладено договір купівлі продажу зазначеної земельної ділянки, на підставі якого гр. ОСОБА_10 отримав в Одеському управлінні земельних ресурсів державний акт на право власності на земельну ділянку. 15.06.2007 р. був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 по 1/7 кожному, які отримали державний акт серії ЯЖ № 474111 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер-:32:008:0009), а в подальшому 16.10.2009 р. вищезазначені 7 фізичних осіб уклали кредитний договір з ВАТ Райффайзен Банк Аваль та передали земельну ділянку з кадастровим номером - :32:008:0009 в іпотеку.

Наразі відповідач зазначає, що у липні 2012 року прокуратура Київського району м. Одеси звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визнання недійним розпорядження Овідіопольскої районної державної адміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним державного акту і скасування його реєстрації, та витребування земельної ділянки на користь Одеської міської ради. Київський районний суд м. Одеси своїм рішенням від 28.02.2013 р. задовольнив позовні вимоги прокурора у повному обсязі. Однак, як стверджує відповідач, не погоджуючись з цим рішенням ВАТ Райффайзен Банк Аваль подало апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої Апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 19.12.2013 р. скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позовних вимог прокурора. Водночас на підставі касаційної скарги прокурора касаційна інстанція своєю ухвалою від 11.06.2014 р. скасувала рішення апеляційного суду Одеської області від 19.12.2013 р. та направила справу на новий розгляд до апеляційної інстанції. Як зазначає відповідач, внаслідок повторного розгляду Апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 20.11.2014 р. скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні позовних вимог прокурора, однак останній повторно подав касаційну скаргу, за наслідками розгляду якої суд касаційної інстанції своєю ухвалою від 25.03.2015 р. скасував рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.11.2014 р. та направив справу на новий розгляд до апеляційної інстанції. 22.06.2015 р. Апеляційний суд Одеської області своїм рішенням залишив чинним рішення суду першої інстанції та відмовив у задоволенні апеляційної скарги Банка.

При цьому відповідач вказує, що 23.10.2015 р. ВАТ Райффайзен Банк Аваль передав право вимоги по іпотечному договору (по земельній ділянці) іншому банку, в той же день цей банк передав право вимоги по вказаному іпотечному договору ТОВ Стандарт Фінанс Групп, а це підприємство в свою чергу передало право вимоги по іпотечному договору гр. ОСОБА_8 та останній на початку 2019 р., керуючись Законом України Про іпотеку провела процедуру набуття права власності на спірну земельну ділянку, внаслідок чого 26.02.2019 р. державним реєстратором зареєстровано в Державному реєстрі право власності на спірну земельну ділянку та у вересні 2020 р. ОСОБА_8 передала спірну земельну ділянку до статутного капіталу ТОВ Компанія Квантум, отримавши взамін 50% корпоративних прав підприємства, які в свою чергу в подальшому передала іншій особі.

Так, відповідач, посилаючись на ст. 387 ЦК України, вказує, що можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Наразі відповідач зазначає, що ТОВ Компанія Квантум є особою, яка не знала і не могла знати про те, що особа, у якої річ придбано, не має права її відчужувати, тобто відповідач є добросовісним набувачем у силу частини 1 статі 388 ЦК України.

При цьому відповідач із посиланнями на ст.ст. 257, 261 ЦК України зауважує, що оскільки рішення, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 , укладений 23.12.2003 р. між Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ БМУ-18, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу за реєстровим № 6924, набуло чинності 22.06.2015 р., то строк позовної давності для звернення позивача, як власника, з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння починає перебіг з 22.06.2015 р., з огляду на що відповідач на виконання вимог ч. 3 ст. 266 ЦК України просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Щодо посилань прокурора на протиправність рішень державних реєстраторів про реєстрацію права власності на зазначену земельну ділянку відповідач зазначає, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. 15.09.2020 р. прийнято рішення (індексний номер рішення: 5405019) про державну реєстрацію права власності па спірну земельну ділянку за ТОВ Компанія Квантум. При цьому твердження щодо незаконності останнього рішення не відповідають фактичним обставинам, оскільки таке рішення реєстратора було вчинене на підставі наданих документів і зареєстрованого права за ОСОБА_8 , що виключає незаконність дій реєстратора, які було вчинено повністю на підставі Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-1V від 01.07.2004 р. та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 р.

05.05.2021 р. прокурором подано до господарського суду відповідь на відзив (а.с. 1-15 т. 3), в якому прокурор додатково стосовно пропущення строку звернення до суду за захистом свого права просить врахувати висновки Верховного Суду України від 05.10.2016 р. у справі № 916/2129/15 в рішенні, в якому зазначено, що положення законодавства про позовну давність до позовних вимог про витребування майна у порядку ст. 388 ЦК України не застосовується, оскільки право особи на власність підлягає захисту протягом усього часу наявності у особи титулу власника. При цьому прокурор вказує, що пасивна поведінка Одеської міської ради щодо невжиття належних та достатніх заходів процесуального характеру для захисту порушених інтересів призвела до безпідставного вибуття з комунальної власності спірних земельних ділянок та може призвести до того, що порушене право територіальної громади взагалі не буде поновлено і майно, що незаконним шляхом вибуло з комунальної власності, не буде повернуто. Так, як зауважує прокурор, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу, при цьому розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, за ствердженнями прокурора, йому достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Під час підготовчого засідання 14.05.2021 р. представник відповідача надав суду для залучення до матеріалів справи заперечення на відповідь на відзив, а також звернувся до суду з клопотанням про поновлення процесуального строку для подання доказів у справі. Так, у вказаних запереченнях відповідач додатково зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2007 р. № 1312 та державного акта серії ЯЖ № 474111 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1520 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.06.2007 р. належало 7 фізичним особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 по 1/7 частини кожному та в подальшому вищевказані фізичні особи уклали з ВАТ Райффайзен Банк Аваль кредитний договір та передали зазначену земельну ділянку в іпотеку, що не оспорюється та підтверджується позивачем. Втім, як вказує відповідач, питання припинення або визнання недійсними іпотечних договорів, укладених ще у 2007 році між тодішніми зазначеними вище власниками спірної земельної ділянки, жодним чином не вирішувалось, в т.ч. під час розгляду справи № 1512/10136/2012 та ухвалення 28.02.2013 р. рішення, на яке наразі посилається позивач. Між тим із посиланнями на ст. 17 Закону України Про іпотеку відповідач зазначає, що вказаним законом не передбачено таких підстав для припинення іпотеки як скасування права власності на нерухоме майно та/або витребування майна, з огляду на що відповідач наголошує, що сам факт скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на спірну земельну ділянку та її витребування на користь Одеської міської ради не тягне правових наслідків щодо повного чи часткового припинення або зміни договірних зобов`язань з АТ Райффайзен Банк Аваль, оскільки іпотечні договори є чинними, презумпція їх правомірності не спростована і всі права та обов`язки за договорами мають виконуватися належним чином. Враховуючи викладене, відповідач вважає безпідставними доводи прокурора та позивача про відсутність предмета іпотеки та неможливість укладення АТ Райффайзен Банк Аваль у зв`язку і цим будь-яких договорів щодо вказаної земельної ділянки. Відтак, як вказує відповідач, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_8 згідно із вимогами норм чинного законодавства на підставі іпотечного договору й, відповідно, ТОВ Компанія Квантум набуло право власності на цей же об`єкт нерухомості абсолютно законно.

Крім того, відповідач зауважує, що земельну ділянку площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , витребувано на користь Одеської міської ради ще у 2015 році рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. по справі № 1512/10136/2012, яке набрало законної сили 22.06.2015 р., а Одеська міська рада, в свою чергу, була учасником вказаної справи. В даному контексті відповідач зазначає, що правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця (окрема думка судді ВП ВС Ситнік О. М. у справі № 653/1096/16-ц ). Втім, як зазначає відповідач, ані прокурором, ані Одеською міською радою наразі не надано жодних доказів того, що зазначене судове рішення було виконано в частині такого витребування, оскільки матеріали справи не містять будь-яких документів, зокрема акта вилучення-передачі земельної ділянки, на підтвердження фактичної передачі вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Одеській міській раді, у зв`язку з чим відповідач вважає, що фактично передача спірної земельної ділянки на користь Одеської міської ради так і не відбулась. Крім цього, відповідач додає, що до 15.11.2017 р. за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради взагалі не було зареєстровано право комунальної власності на вищевказану земельну ділянку. З 22.06.2015 р. Одеська міська рада не вчиняла будь-яких дій та не вживала заходів, спрямованих на фактичне повернення у її володіння земельної ділянки площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також відповідач зазначає, що з 19.09.2017 р. і по теперішній час на частині території спірної земельної ділянки знаходиться автомобільний газозаправний пункт ЄГАЗ Товариства з обмеженою відповідальністю ЄГАЗ-РІТЕЙЛ на підставі договору оренди № 19, укладеного між ТОВ ЄГАЗ-РІТЕЙЛ та ОСОБА_8 , п.п. 1.1, 1.2 якого визначено, що в строкове платне користування передається благоустроєна площадка площею 107 кв.м з необхідними комунікаціями за адресою: АДРЕСА_1 , тому відповідач наголошує, що земельна ділянка площею 0,1520 га за адресою: АДРЕСА_1 у фактичному володінні та користуванні Одеської міської ради ніколи раніше не перебувала.

Поряд з цим відповідач зазначає, що у позовній заяві прокурор зазначає, що Одеська міська рада як орган місцевого самоврядування, що здійснює права власника стосовно земель комунальної власності, не приймала рішень щодо відчуження земельної ділянки площею 0,1520 га за адресою: АДРЕСА_1 , однак, як зауважує відповідач, оскільки спірна земельна ділянка являлась предметом іпотеки, то відповідно Закон України Про іпотеку в даному випадку є спеціальним законом та має пріоритет у застосуванні порівняно з іншими актами цивільного законодавства, незважаючи на суб`єктний склад учасників спору.

Також під час підготовчого засідання 14.05.2021 р. представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій відповідач зазначає, що, з огляду на дату набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 1512/10136/2012, відповідно строк позовної давності щодо вимоги про витребування спірної земельної ділянки сплинув 22.06.2018 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.05.2021 р. № 916/731/21 строк підготовчого провадження у справі продовжено на тридцять днів та підготовче засідання відкладено на 31 травня 2021 р.

31.05.2021 р. прокурором подано до господарського суду письмові пояснення. Стосовно поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності прокурор вказує, що рішення реєстраторів про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ТОВ Компанія Квантум прийнято 15.09.2020 р. При цьому прокурор вказує, що, враховуючи те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не були власником земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , предмет договору іпотеки був відсутній, більш того на час реєстрації права власності за ОСОБА_8 - 01.03.2019 р. законним власником земельної ділянки була територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради. Таким чином, прокурор наголошує, що всупереч вимог закону державними реєстраторами було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на приналежну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

16.06.2021 р. від представника відповідача на електронну адресу суду надійшли пояснення в порядку ст. 42 ГПК України, в яких відповідач повторно виклав свої заперечення, які попередньо були зазначені ним у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив.

Також 16.06.2021 р. від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів, згідно якого представник відповідача просить суд витребувати в Одеському окружному адміністративному суді матеріали судової справи № 3562/08/1570 для огляду у судовому засіданні по даній справі 916/731/21.

Так, судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, про що зазначено у протоколі судового засідання від 17.06.2021 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.06.2021 р. у справі № 916/731/21 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні суду на 01 липня 2021 р.

30.06.2021 р. від представника відповідача на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення в порядку ст. 42 ГПК України, в яких відповідач зазначає, що Одеський окружний адміністративний суд постановою від 11.11.2011 р. у справі № 3562/08/1570, яка переглядалася судами неодноразово та залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.03.2016 р., відмовив у задоволенні позову заступника прокурора Київською району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради про визнання незаконними розпоряджень Овідіопольської райдержадміністрації Одеської області від 01.03.2006 р. № 228 Про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки площею 2,5015 га дитячого санаторію Люстдорф, розташованої на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району (за межами населених пунктів) та від 21.06.2007 р. № 722 про безоплатну передачу земельної ділянки у власність громадян для індивідуального дачного будівництва. Так, відповідач зазначає, що позивач вважав зазначені розпорядження незаконними, оскільки, на його думку, власником даної земельної ділянки являється Одеська міська рада на підставі постанови Верховної Ради України від 07.02.2002 р. № 3064-111 Про зміну меж міста Одеси Одеської області та акта про встановлення в натурі меж міста Одеси по суміжності з Овідіопольським районом Одеської області та передачу межових знаків від 31.08.2002 р. Наразі відповідач зауважує, що суд, в свою чергу, критично оцінив доводи заступника прокурора Київського району м. Одеси та відмовив у задоволенні позову, зазначивши, що ... даних про те, які саме земельні ділянки мають увійти в нові межі міста Одеси, а які земельні ділянки, навпаки, передаються до відання Таїровської селищної ради та про наявність будь-яких додатків, в цій постанові не зазначено. Водночас, як вказує відповідач, рішенням від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012, яке набрало законної сили 22.06.2015 р. та на яке наразі посилається позивач, Київський районний суд відніс земельну ділянку площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси на підставі цієї ж постанови Верховної Ради України від 07.02.2002 р. № 3064-111 Про зміну меж міста Одеси Одеської області та акта про встановлення в натурі меж міста Одеси по суміжності з Овідіопольським районом Одеської області та передачу межових знаків від 31.08.2012 р. Таким чином, як стверджує відповідач, Київський районний суд м. Одеси та Одеський окружний адміністративний суд дійшли абсолютно різних висновків при вирішенні питання стосовно розмежування земель міст Одеси та Овідіопольського району на підставі постанови Верховної Ради України віл 07.02.2002 р. № 3064-111 Про зміну меж міста Одеси Одеської області та акта про встановлення в натурі меж міста Одеси по суміжності з Овідіопольським районом Одеської області та передачу межових знаків від 31.08.2002 р. За ствердженнями відповідача, вказана обставина являється загальновідомою, зокрема й для учасників даної справи, а тому не потребує доказування, більш того постанова Одеською окружного адміністративного суду від 11.11.2011 р. у справі № 3562/08/1570 оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та знаходиться у вільному доступі.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вказує, що Київський районний суд м. Одеси у рішенні від 28.02.2013 р. по справі № 1512/10136/2012, яке набрало законної сили 22.06.2015 р., витребував на користь Одеської міської ради спірну земельну ділянку площею 0,1520 га, яка ніколи раніше й не належала до земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, а будь-які відомості щодо неї у постанові Верховної Ради України від 07.02.2002 р. № 3064-111 Про зміну меж міста Одеси Одеської області та в акті про встановлення в натурі меж міста Одеси по суміжності з Овідіопольським районом Одеської області та передачу межових знаків від 31.08.2002 р. не значаться.

Так, під час судового засідання 01.07.2021 р. судом оголошено про огляд спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, за місцем її знаходження для повного та всебічного розгляду справи.

15.07.2021 р. судом для повного та всебічного розгляду справи було здійснено виїзд на місце для огляду спірного об`єкту, а саме земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, про що складено протокол огляду доказів за їх місцем знаходженням в порядку ст. 82 ГПК України.

У судовому засіданні господарського суду 15 липня 2021 року по справі № 916/731/21 було протокольно оголошено перерву до 19 липня 2021 року о 17 год. 00 хв., про що під розписку повідомлено представників сторін.

У судовому засіданні господарського суду 19 липня 2021 року по справі № 916/731/21 було протокольно оголошено перерву до 23 липня 2021 року о 10 год. 45 хв., про що під розписку повідомлено представників сторін.

Під час розгляду справи по суті прокурор та позивач підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні у повному обсязі, натомість представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012 задоволено позов прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Овідіопольської районної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та інших, за участю ПАТ Райфайзен Банк Аваль, а саме:

- визнано недійсним розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області № 904 від 16.12.2003 року Про включення земельної ділянки, якою користується ВАТ БМУ-18, до переліку земель несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу в 2003 2004 роках;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 , укладений 23.12.2003 року між Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та Відкритим Акціонерним товариством БМУ-18 посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Курчан Н.Ф., реєстровий № 6924;

- визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯЖ № 474111 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1520 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :32:008:0009, виданий на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зареєстрований 04.11.2008 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства Центр державного земельного кадастру, за № 10;

- скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1520 га, розташовану по АДРЕСА_1 , в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10 від 04.11.2008;

- витребувано земельну ділянку площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 загальною вартістю 1863307,2 грн. з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Одеської міської ради.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2015 р. у справі № 1512/10136/2012 рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. у цій справі залишено без змін.

Отже, вищезазначене судове рішення Київського районного суду м. Одеси набрало законної чинності 22.06.2015 р. відповідно до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2015 р. у справі № 1512/10136/2012.

Положення ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визначають, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі № 1512/10136/2012, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника Одеської міської ради поза його волею всупереч чинному законодавству, що підтверджується як відсутністю будь-яких погоджень з боку Одеської міської ради та його виконавчих органів, так і на подальше відчуження майна, у зв`язку з чим може бути витребуване у відповідачів на користь позивача.

Таким чином, згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. законним власником спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання вказаного рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан М.О. прийнято рішення (індексний номер: 28883610 від 23.03.2016 р.) про скасування права власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, як встановлено судом, 15.11.2017 р. державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Баховою Вікторією Іванівною було зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , про що зроблено запис про право власності № 23507325 від 15.11.2017 р. В якості підстав для виникнення права власності вказано рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012.

Поряд з цим, як свідчать матеріли справи, 23 жовтня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Стандарт Фінанс Груп та ОСОБА_8 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.06.2007 р., пунктом 1.3 якого визначено, що предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за яким відступається за цим договором є: земельна ділянка, площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір про відступлення права вимоги від 23.10.2015 р. посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1879.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, громадянами ОСОБА_11 та ОСОБА_8 30.09.2016 р. було подано приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Янковській О.С. заяву, в якій висловлено прохання передати гр. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_1 , гр. ОСОБА_5 , гр.. ОСОБА_6 , гр. ОСОБА_2 вимогу про усунення порушень наступного змісту: 12.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Райффазен Банк Аваль та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/2145/85/76425, відповідно до умов якого ОСОБА_1 повинна сплатити кредит в розмірі 49735,00 дол. США зі строком повернення до 12.06.2027 р. зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 14,1% річних. Якщо в строк, визначений у даній вимозі, заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами не буде погашена у повному обсязі, ОСОБА_8 ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :32:008:0009 шляхом продажу третім особам або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. 37, 38 Закону України Про іпотеку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.03.2019 р. державним реєстратором Комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Манютою Сергієм Васильовичем прийнято рішення (індексний номер: 28883610 від 01.03.2019 р.) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В якості підстав для внесення запису вказано: договір про внесення змін та доповнень, серія та номер 1248, виданий 12.10.2010 р., видавник: ЛН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 282, видавник: Укрпошта; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1879, виданий 23.10.2015 р., видавник: ПН КМНО Немм О.В.; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1117, виданий 30.09.2016 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір (дублікат від 18.11.2016 р. № 1198, ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.), серія та номер 1322, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; відомості з ДЗК, серія та номер: 8309509, виданий 26.02.2019 р., видавник: Державний земельний кадастр; Закон України Про іпотеку (ст.ст. 23, 37), серія та номер: 898-ІV, виданий 05.06.2003 р., видавник: Верховна Рада України; повідомлення про вручення, серія та номер: 980, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер 1116, виданий 30.09.2016 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1316, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 815, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1115, виданий 30.09.2016 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1317, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер 708, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1113, виданий 30.09.2010 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1318, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 312, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1114, виданий 30.09.2016 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1319, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 258, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1111, виданий 30.09.2016 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1320, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 266, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1112, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1321, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.

На підставі вказаного рішення державного реєстратора комунального підприємства Агенція реєстраційних послуг Манюти С.В. від 01.03.2019 р. (індексний номер рішення: 45768305) про проведення державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку за Дерепою О.О. 01.03.2019 р. припинено право комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на спірну земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ,

В подальшому, як встановлено судом, 15.09.2020 р. державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято рішення (індексний номер: 5405019) про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за Товариством з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум, при цьому підставою для державної реєстрації зазначено акт приймання-передачі майна до статутного капіталу, серія та номер 1, виданий 11.09.2020 р., видавник: ТОВ Компанія Квантум, ОСОБА_8 .

Так, прокурор вважає, що державним реєстратором незаконно, в порушення вимог чинного законодавства було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на приналежну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Відповідно до приписів частини 5 статті 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 5 статті 60 цього Закону визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Частинами 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 2 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Як зазначалося судом вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012 встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,1520 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вибула з володіння власника Одеської міської ради поза його волею всупереч чинному законодавству, що підтверджується як відсутністю будь-яких погоджень з боку Одеської міської ради та його виконавчих органів, так і на подальше відчуження майна, у зв`язку з чим судом, зокрема, витребувано вказану земельну ділянку з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Одеської міської ради.

Разом з тим, як встановлено судом та не спростовано відповідачем, територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради як законний власник спірної земельної ділянки, площею 0,1520 га (кадастровий номер :32:008:0009), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , рішень щодо її відчуження в подальшому не приймала, право власності на вказану земельну ділянку не припиняла.

Так, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Одеська міська рада.

При цьому статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Територіальна громада міста Одеси, як власник спірної земельної ділянки, делегує Одеській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Тобто воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Положеннями ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Таким чином, законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки, з іншого - органу державної влади або місцевого самоврядування як власника землі у формі прийняття рішення про її передачу, а тому відсутність такої волі з боку хоча б однієї із сторін є порушенням чинного законодавства.

В ч. 8 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні вказано, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Водночас господарський суд зазначає, що матеріали даної господарської справи не містять доказів прийняття Одеською міською радою відповідних рішень про передачу спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у власність інших осіб, зокрема, ОСОБА_8 , за якою 01.03.2019 р. державним реєстратором КП Агенція реєстраційних послуг Манютою С.В. зареєстровано право власності на неї, та яка в подальшому на підставі акту приймання-передачі майна № 1 від 11.09.2020 р. (як вбачається із з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно) передала спірну земельну ділянку до статутного капіталу відповідача щодо якого в подальшому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято 15.09.2020 р. рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем.

Наразі господарський суд погоджується з доводами прокурора про те, що прийняття державними реєстраторами вказаних рішень про реєстрацію права власності на належну територіальній громаді земельну ділянку здійснено у порушення положень Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Положеннями ч. 4 ст. 15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

При цьому особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 р. (далі - Порядок).

Згідно п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Згідно із п. п. 1, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 53 Порядку зазначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Таким чином, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

При цьому господарським судом не приймаються до уваги посилання відповідача на правомірність набуття ОСОБА_8 права власності на спірну земельну ділянку на підставі іпотечного договору, оскільки припинення або визнання недійсними іпотечних договорів, укладених ще у 2007 році між тодішніми власниками спірної земельної ділянки, жодним чином не вирішувалось, в т.ч. під час розгляду справи № 1512/10136/2012 та ухвалення 28.02.2013 р. рішення, на яке посилається позивач, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про іпотеку предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Так, господарський суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не були власниками земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно предмет договору іпотеки був відсутній. Більш того, на час реєстрації права власності за ОСОБА_8 - 01.03.2019, законним власником земельної ділянки була територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради. Відтак, після набрання законної чинності судовим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012 , відповідно припиняються зобов`язання щодо переданої спірної земельної ділянки в іпотеку вказаними вище особами.

З огляду на викладене, господарський суд доходить висновку, що державним реєстратором Манютою С.В. у порушення вимог чинного законодавства при наявній в Державному реєстрі прав щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Одеською міською радою прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_8 з використанням інформації з Державного реєстру іпотек.

Крім того, господарський суд зауважує, що ПАТ Райффазен Банк Аваль приймало участь у розгляді справи № 1512/101136/2012 та було обізнане про прийняття рішення від 28.03.2013 р., яким скасовано право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 та інших, а відтак знало про неможливість укладення будь-яких договорів щодо земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Поряд з цим господарським судом не приймаються до уваги посилання відповідача стосовно того, що Київський районний суд м. Одеси у рішенні від 28.02.2013 р. по справі № 1512/10136/2012 та Одеський окружний адміністративний суд у постанові від 11.11.2011 р. по справі № 3562/08/1570 дійшли абсолютно різних висновків при вирішенні питання стосовно розмежування земель міст Одеси та Овідіопольського району на підставі постанови Верховної Ради України віл 07.02.2002 р. № 3064-111 Про зміну меж міста Одеси Одеської області та акта про встановлення в натурі меж міста Одеси по суміжності з Овідіопольським районом Одеської області та передачу межових знаків від 31.08.2002 р., оскільки вказане питання не є предметом розгляду даної справи. Більш того, при вирішенні справи № 1512/10136/2012 Київським районним судом м. Одеси був встановлений факт належності спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, до комунальної власності територіальної громади м. Одеси. При цьому вказане судове рішення від 28.02.2013 р. набрало законної чинності 22.06.2015 р. та не скасоване на даний час, а тому в силу ст. 75 ГПК України встановлені у вказаному рішенні вказані факти щодо належності спірної земельної ділянки не підлягають доведенню знов.

Преюдиціальність це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі № 902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі № 908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на вказане, господарський суд зазначає, що право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не припинялося із втратою земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, оскільки під час розгляду даної справи встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності поза волею власника, адже ніяких рішень про відчуження цієї ділянки власником не приймалось.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що всупереч вимог закону державними реєстраторами було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на приналежну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Наразі стосовно обраного прокурором способу захисту порушеного права територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міськради у вигляді припинення права власності ТОВ Компанія Квантум на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер 101) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Як захист права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Відповідний висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі № 925/1265/16.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній з 16.01.2020 р.) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні зазначених положень Закону способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Слід зазначити, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, незважаючи на участь у ньому державного реєстратора. Наведена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.09.2018 р. у справі №823/2042/16 і від 23.01.2019 р. у справі №911/1681/18.

Таким чином, господарський суд зазначає, що такого способу захисту порушеного права як припинення права власності на об`єкт нерухомого майна чинне законодавство не передбачає. Відтак, з огляду на вказані вище положення законодавства, господарський суд доходить висновку, що саме скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум (65033, м. Одеса, вул. Желябова, буд. 3; код ЄРДПОУ 31068996) на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, є належним та ефективним способом захисту при поновленні порушених прав Одеської міської ради як власника спірної земельної ділянки. Аналогічні правові позиції наведені в постановах Верховного Суду, зокрема у справі № 906/516/19 від 23.06.2020 р., у справі № 914/1201/19 від 27.05.2021 р.

Щодо вимог прокурора про витребування у ТОВ Компанія Квантум на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельної ділянки, загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер :32:008:0009), розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53, господарський суд зазначає наступне.

Захист порушеного права особи, що вважає себе власником майна, яке було відчужене, можливо шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та ст. 388 ЦК України.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога не володіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння (це факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін.).

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Тобто, витребування майна внаслідок віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, однак він набув право власності на майно добросовісно.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише у випадках передбачених ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадках, передбачених частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України,

У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 р. у справі № 916/2130/15.

Отже, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача.

Також господарський суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 330 та 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. При цьому, якщо останній не був стороною договору іпотеки та не був учасником справи щодо дійсності такого договору, однак за рішенням суду у відповідній справі право власності на таке майно визнане за іншою особою, законний власник може його витребувати, оскільки воно вибуло з володіння власника поза волею останнього. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. у справі № 372/266/15-ц.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвічують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Так, оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 щодо права власності ТОВ Компанія Квантум на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню, а належних правових підстав для набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку судом не встановлено, адже ОСОБА_8 незаконно було оформлено право власності на вказану земельну ділянку, відповідно суд вважає цілком обґрунтованими вимоги прокурора про витребування у ТОВ Компанія Квантум спірної земельної ділянки на користь дійсного власника - територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності для заявлених прокурором вимог у поданому позові суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність установлюється відповідно до статті 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Так, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Відповідний правовий висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Згідно правової позиції, наведеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі № 362/44/17, на віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність.

Зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовна давність була застосована без дискримінації на користь держави, є несумісною з принципом правової визначеності.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч. 4 ст. 53 ГПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (постанова ВП ВС від 17.10.2018 р. у справі № 362/44/17 ).

Як вбачається із поданої відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, в її обґрунтування відповідач наголошує, що оскільки рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 , укладеного 23.12.2003 р. між Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ БМУ-18, набуло законної чинності 22.06.2015 р., то строк позовної давності для звернення позивача як власника з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння починає перебіг з 22.06.2015 р. Водночас господарський суд зауважує наступне. Так, починаючи з 23.12.2003 р. (дати укладання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки), права власника - Одеської міської ради були порушені вперше, оскільки така земельна ділянка вибула з його володіння всупереч чинному законодавству поза його волею, при цьому саме з дати набрання судовим рішення від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012 законної сили - 22.06.2015 р. права позивача були відновлені, оскільки за рішенням суду спірна земельна ділянка була витребувана з незаконного володіння ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на користь Одеської міської ради. Однак, в подальшому після здійснення державної реєстрації 15.11.2017 р. державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Баховою Вікторією Іванівною права власності за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 р. у справі № 1512/10136/2012, державним реєстратором Манютою С.В. при прийнятті 01.03.2019 р. рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_8 вдруге були порушені права позивача як її законного власника. Відтак, з огляду на те, що право власності на спірну земельну ділянку набуто ОСОБА_8 01.03.2019 р. (а в подальшому 15.09.2020 р. і відповідачем ТОВ Компанія Квантум), відповідно трирічний строк позовної давності за вимогами прокурора розпочався після вказаного моменту вибуття земельної ділянки з комунальної власності Одеської міської ради на користь ОСОБА_8 , а не раніше у 2015 році, а тому позовну давність прокурором не пропущено.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства і фактичним обставинам справи, однак підлягають частковому задоволенню з огляду на помилково обраний прокурором спосіб захисту порушеного права.

У зв`язку з тим, що рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 168327,48 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум про припинення права власності та витребування земельної ділянки задовольнити частково.

2. Скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 щодо права власності Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум (65033, м. Одеса, вул. Желябова, буд. 3; код ЄРДПОУ 31068996) на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

3. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум (65033, м. Одеса, вул. Желябова, буд. 3; код ЄРДПОУ 31068996) на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради (65004, м. Одеса, пл. Думська, буд 1; ) земельну ділянку, загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер :32:008:0009), розташовану за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Вільямса, 53.

4. В задоволенні іншої частини вимог Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради відмовити.

5. СТЯГНУТИ з Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Квантум (65033, м. Одеса, вул. Желябова, буд. 3; код ЄРДПОУ 31068996) на користь Одеської обласної прокуратури (65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3; ; рахунок отримувача UA0000564, банк отримувача: ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача: 820172, код класифікації доходів бюджету: 22030101) судовий збір в сумі 168327/сто шістдесят вісім тисяч триста двадцять сім/грн. 48 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 30 липня 2021 р.

Суддя В.С. Петров