ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1000/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничий комплекс «Автотранспортник»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 1 206 592,76 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Желінська Т.М. (довіреність № 78/22 від 16.03.2021 року);

від третьої особи: Желінська Т.М. (витяг б/н та б/д).

обставини справи:

В проваджені Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничий комплекс «Автотранспортник» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 1 206 592,76 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.04.2021 року відкрито провадження у справі № 911/1000/21, справу № 911/1000/21 призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.05.2021 року.

26.04.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, яким останній проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

05.05.2021 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав викладених у поданому клопотанні.

Позивач, відповідач та третя особа належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 12.05.2021 року не з`явилися, третя особа вимог ухвали Господарського суду Київської області від 07.04.2021 року не виконала.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.05.2021 року підготовче засідання у справі № 911/1000/21 відкладалось на 24.05.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.05.2021 року підготовче засідання у справі № 911/1000/21 відкладалось на 16.06.2021 року.

10.06.2021 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні 16.06.2021 року позивач позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримав, уточнень позовних вимог не має. Також зазначив і про те, що повідомлено всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні в нього докази.

Представники відповідача в судовому засіданні 16.06.2021 року проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві, поданому 26.04.2021 року. Також зазначив і про те, що відповідачем повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі.

Представник третьої особи зазначив про те, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 30.06.2021 року.

В судовому засіданні 30.06.2021 року представник позивача подав до суду пояснення та докази, що за платіжними дорученнями № t/1455 від 18.06.2021 року та № t/1455 від 23.06.2021 року відповідачем було сплачено 1 189 998,00 грн., чим погашено основний борга за поставлений Товар за Договором, до пояснень додані відповідні платіжні доручення.

У зв`язку з чим, позивач стверджує про врегулювання спору з відповідачем в частині основного боргу, однак у зв`язку зпростроченням виконанн відповаідпного зобов`язання підтримав позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та річних і щодо повного відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч.1 ст.240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 30.06.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, 12.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВК «Автотранспортник» (позивач) та Публічним акціонерним товариством ПАТ «Центренерго Трипільська ТЕС ПАТ «Центренерго» (відповідач) був укладений Договір про закупівлю (поставку) товарів № 14/8 на поставку автомобіля вакуумного комунального очисного АVTR-МС4-V (надалі - Товар) загальною вартістю 1 189 998,00 грн. в кількості 1 штуки (п.п. 1.1, 2.1, 2.2 Договору та п.2 Додатку № 1 до Договору).

Строк поставки - протягом 60 календарних днів з дати отримання Постачальником письмової заявки покупця (розділ 3 Договору, п.5 Додатку).

Пунктом 5.3 Договору та п.3 Додатку до Договору передбачені умови розрахунків: протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Продукції, за умови своєчасної реєстрації Постачальником податкової накладної/розрахунку коригування до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, згідно чинного законодавства України.

Як зазначає позивач в позові, нам належним чином виконано взяті на себе зобов`язання щодо кількості, якості та строків поставки Товару, 23.12.2020 року передано відповідачу обумовлений Договором автомобіль вакуумний комунальний очисний АVTR-МС4-V, про що сторони підписали Акт приймання-передачі транспортного засобу, який долучений до позову.

Згідно з абз.14-18 п.201.10 Податкового кодексу України реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних потрібно здійснювати з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування, складених із 1-го по 15-й календарний день (включно) календарного місяця, до останнього дня (включно) календарного місяця, у якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування, складених із 16-го по останній календарний день (включно) календарного місяця, до 15-го календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, у якому вони складені;

Постачальником 23.12.2020 року було складено Податкову накладну №215, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних 14.01.2021 року. Що свідчить про належне виконання Постачальником взятих на себе зобов`язань.

Таким чином, як зазначає позивач, враховуючи, що поставка Товару була здійснена 23.12.2020 року, що підтверджується підписаним сторонами Актом приймання-передачі та фактом складення і реєстрації податкової накладної, з огляду на п. 5.3 Договору та п.3 Додатку до Договору, останній строк вчасної оплати за Товар 06.02.2021 року.

Однак, відповідач в порушення умов Договору своєчасно та в повному обсязі отриманий Товар не оплатив, у зв`язку з чим, за відповідачем утворилась прострочена заборгованість в сумі 1 189 998,00 грн.

Також, позивач зазначає, що на виконання розділу 12 та п. 14.6 Договору ним вживались заходи досудового врегулювання спору, які виявились безрезультатними.

Розділ 7 Договору передбачає права та обов`язки сторін договору, відповідальність за не виконання або неналежне виконання яких передбачена розділом 9 Договору.

Розділом 10 Договору передбачена відповідальність сторін за дотримання податкового законодавства.

Оскільки, на момент озернення до суду отриманий відповідачем Товар за Договором в повному обсязі не оплачений, позивач просить також стягнути з відповідача неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ від ціни неоплаченої продукції (п.9.7 Договору), що відповідно п. 9.9 Договору не звільняє сторону від виконання зобов`язань за Договором.

Позивачем нараховано за період з 06.02.2021 року 01.04.2021 року 11 215,32 грн. пені, яку заявлено в позові.

Також, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого Товару позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.02.2021 року по 01.04.2021 року, що складає 5 379,44 грн.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому проти позову заперечував. У відзиві на позов відповідач визнав факту кладення з позивачем Договору № 14/8 від 12.10.2020 року

Відповідач підтверджує, що на виконання умов Договору 23.12.2020 року позивач здійснив постачання Продукції, що підтверджується Актом приймання-передачі транспортного засобу до Договору про закупівлю (поставку) товарів № 14/8 від 12.10.2020 року, однак з порушенням вимог, наведених у п. 5.2 Договору, оскільки не було надано повідомлення про дату та час надходження продукції та рахунок на оплату.

Відповідач посилається на п. 2.5 Договору, яким визначено, що розрахунки за Продукцію здійснюються Покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку Постачальника в порядку, передбаченому Додатком до Договору.

Відповідно до умов п.3 Додатку № 1 до Договору термін розрахунків встановлений протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Продукції, за умови своєчасної реєстрації позивачем податкових накладних в законодавчо установленому порядку, на підставі виставленого Постачальником рахунку.

Однак, Постачальник рахунок на оплату на адресу Покупця не направляв, тому відповідач вважає, що обов`язок по оплаті отриманого Товару ще не настав.

Крім того, відповідач зазначив, що затримка в оплаті сталася через надзвичайно важкий фінансовий стан ПАТ «Центренерго» та на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України просить зменшити неустойку. Також відповідач посилається на звільнення від сплати неустойки за прострочення, що мало місце в період дії карантину.

Позивач у відповіді на відзив заперечував проти зменшення неустойки, зазначив про недостовірність тверджень відповідача про скрутне фінансове становище, оскільки відповідачем здійснюється активна господарська діяльність і проводяться закупівлі товару.

Також, позивач зауважив, що підставою для оплати є факт поставки Товару, що належним чином підтверджений і відповідачем не заперечується.

Відповідач у запереченнях на відзив стверджував про ненастання строку оплати у зв`язку з відсутністю рахунку на оплату.

Позивачем в поясненнях на заперечення відповідача надано докази існування рахунку-фактури № СФ-0002286 від 23.12.2020 року, який передавався відповідачу в момент поставки Товару разом з іншими товаросупровідними документами.

При цьому, позивач вважає, що необхідність оплати отриманого Товару не ставиться в залежність від наявності рахунку-фактури.

В ході розгляду спору по суті 30.06.2021 року позивачем подано до суду пояснення та докази, що за платіжними дорученнями № t/1455 від 18.06.2021 року та № t/1455 від 23.06.2021 року відповідачем було сплачено 1 189 998,00 грн., чим погашено основний борга за поставлений Товар за Договором, до пояснень додані відповідні платіжні доручення.

У зв`язку з чим, позивач стверджує про врегулювання спору з відповідачем в частині основного боргу, однак у зв`язку з простроченням виконання відповідного зобов`язання підтримав позовні вимоги про стягнення з відповідача пені та річних і щодо повного відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Погашення відповідачем основної заборгованості після подання позову є підставою для закриття провадження у справі у відповідній частині на підставі ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Як визначено п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, у зв`язку з самостійним врегулюванням сторонами заявленої до стягнення у справі основної заборгованості в сумі 1 189 998,00 грн., згідно з п. 2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі у відповідній частині позовних вимог підлягає закриттю.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо викладених у відзиві заперечень проти позову, суд зазначає, що з огляду на норму ст. 692 Цивільного кодексу України необхідність оплати перебуває в прямій залежності від факту поставки товару і поставлений товар в будь-якому випадку має бути оплачений.

Умови оплати Товару визначені п.3 Додатку до Договору, а саме протягом 45 календарних днів з моменту підписання Акту приймання-передачі за умови своєчасної реєстрації податкової накладної.

Таким чином, з огляду на п.3 Додатку до Договору ні настання строку оплати, ні необхідність оплати Товару не залежить від виставлення рахунку-фактури.

Пункт 2.5.Договору, на який посилається відповідач, також не передбачає залежності настання строку оплати чи необхідності оплати Товару від виставлення рахунку-фактури.

Таким чином, оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати поставленого Товару в сумі 1 189 998,00 грн. протягом наведених в позові періодів прострочення, відповідач є таким, що порушив виконання зобов`язання, що є підставою для застосування до нього передбаченої Договором та законом відповідальності.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Ссторонами в Договорі погоджено неустойку за прострочення виконання зобов`язання, яка відповідає ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, пеня та 3% річних нараховані за фактичні періоди прострочення по кожній простроченій сумі в межах строків, визначених законодавством з врахуванням умов Договору.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 215,32 грн. пені та 5 379,44 грн. 3% річних правомірні і підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача про зменшення неустойки, проти якого позивач заперечував, не обґрунтоване та не доведене, тому не підлягає задоволенню. Зокрема, відповідачем не надано доказів скрутного фінансового становища, чинним законодавством передбачено можливість зменшення неустойки, а не повного звільнення від відповідальності. Посилання відповідача на звільнення від сплати неустойки за прострочення, що мало місце в період дії карантину, не приймається судом, оскільки відповідна норма Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України стросується кредитних відносин.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 11 215,32 грн. пені та 5 379,44 грн. 3% річних, в решті вимог про стягнення 1 189 998,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем під час подання позову судовий збір покладається на відповідача в повному обсязі, в тому числі і в частині сплаченого основного боргу, оскільки спір виник через неправильні дії відповідача, який погасив суму боргу після звернення позивача із даним позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, п.2 ч.1, ч.4 ст.231, ст.ст. 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничий комплекс «Автотранспортник» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 1 206 592,76 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, смт. Козин, вул. Рудиківська, 49, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничий комплекс «Автотранспортник» (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Транспортна, 2, ) 11 215,32 грн. пені, 5 379,44 грн. 3% річних та 18 098,89 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Закрити провадження у справі № 911/1000/21 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничий комплекс «Автотранспортник» до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Трипільської теплової електричної станції Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 1 189 998, 00 грн. основного боргу.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.07.2021 року

Суддя Т.П. Карпечкін