РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.08.2021Справа № 910/6169/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миргородський комбінат хлібопродуктів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрола»

про стягнення 272 431, 70 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 272 431, 70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Миргородський комбінат хлібопродуктів» було залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків та спосіб їх усунення.

13.05.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миргородський комбінат хлібопродуктів» надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач усунув недоліки зазначені в ухвалі Господарського суду міста Києва від 27.04.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Приписами частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 статті 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, одночасно встановивши відповідачу строк який становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання до суду відзиву на позов та доказів направлення відзиву позивачу; встановивши позивачу строк, який становить п`ять днів з дня отримання відзиву на позов, для подання до суду відповіді на відзив на позов, а також доказів направлення відповіді на відзив відповідачу.

03.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрола» надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

17.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрола» надійшов відзив на позовну заяву.

13.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрола» надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

19.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миргородський комбінат хлібопродуктів» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

При цьому, оскільки до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У відповідності до вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до ст. 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

При цьому Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника Рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України № 4469/07 від 02.05.2013 та Рішення Європейського Суду з прав людини від 15.03.2012 Папазова та інші проти України, (заява № 32849/05 від 19.08.2005, №20796/06 від 19.04.2006, №14347/07 від 20.03.2020, №40760/07, від 08.08.2007).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 5011-46/18261-2012.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Миргородський комбінат хлібопродуктів» (далі - Позивач/Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрола» (далі - Відповідач/Покупець) укладено Договір поставки № 18-09/20 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором поставити у власність Покупця сільськогосподарську продукцію (далі - «Товар»), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість. (п. 1.1 Договору).

У відповідності до умов договору кількість, якість та умови оплати визначаються у додатках до договору (Специфікаціях).(п. 2.1, 3.1, 4.1, 5.1).

На виконання умов договору з відповідачем було за період від 13.01.2020 року по 21.01.2021 було укладено наступні Специфікації: Специфікація № 20 від 13.01.2021 року; Специфікація № 21 від 13.01.2021 року; Специфікація №22 від 14.01.2021 року; Специфікація №23 від 19.01.2021 року; Специфікація №24 від 21.01.2021 року; Специфікація №25 від 21.01.2021 року; Специфікація №26 від 25.01.2021 року.

За умовами вищезазначених специфікацій позивач відвантажує відповідачу висівки пшеничні у кількості 535, 820 т. на загальну суму 3 381 096, 39 грн.

Як зазначає позивач на підтвердження відвантажень та передачі у власність Відповідачу Товару, були складені та виписані наступні первинні документи, а саме: Видаткова накладна № 99 від 29.01.2021 року; Видаткова накладна № 97 від 29.01.2021 року; Видаткова накладна № 93 від 27.01.2021 року; Видаткова накладна № 91 від 27.01.2021 року;

Видаткова накладна № 92 від 28.01.2021 року; Видаткова накладна № 83 від 27.01.2021 року;

Видаткова накладна № 82 від 25.01.2021 року; Видаткова накладна № 77 від 24.01.2021 року;

Видаткова накладна № 72 від 23.01.2021 року; Видаткова накладна № 76 від 23.01.2021 року;

Видаткова накладна № 71 від 22.01.2021 року; Видаткова накладна № 74 від 23.01.2021 року;

Видаткова накладна № 66 від 23.01.2021 року; Видаткова накладна № 67 від 22.01.2021 року;

Видаткова накладна № 65 від 21.01.2021 року; Видаткова накладна № 58 від 20.01.2021 року;

Видаткова накладна № 53 від 19.01.2021 року; Видаткова накладна № 51 від 19.01.2021 року;

Видаткова накладна № 52 від 19.01.2021 року; Видаткова накладна № 36 від 16.01.2021 року;

Видаткова накладна № 37від 17.01.2021 року; Видаткова накладна № 31 від 15.01.2021 року.

Крім того, в ході постачання Відповідачу Товару були належним чином оформлені та підписані товарно-транспортні накладні (далі - ТТН): ТТН № 2 від 15.01.2021 року; ТТН № 3 від 15.01.2021 року; ТТН № 2 від 16.01.2021 року; ТТН № 1 від 18.01.2021 року; ТТН №2 від 18.01.2021 року; ТТН № 3 від 18.01.2021 року; ТТН № 6 від 19.01.2021 року; ТТН № 9 від 20.01.2021 року; ТТН № 9 від 21.01.2021 року; ТТН № 10 від 21.01.2021 року; ТТН № 11 від 22.01.2021 року; ТТН № 12 від 22.01.2021 року; ТТН № 13 від 22.01.2021 року; ТТН № 17 від 22.01.2021 року; ТТН № 4 від 24.01.2021 року; ТТН № 084 від 24.01.2021 року; ТТН № 1 від 25.01.2021 року; ТТН № 7 від 26.01.2021 року; ТТН № 20 від 26.01.2021 року; ТТН № 12 від 27.01.2021 року; ТТН № 25 від 27.01.2021 року; ТТН № 14 від 28.01.2021 року.

Так, на виконання умов Договору Позивачем у період 13.01.2020 року по 21,01.2021 року відповідно до виписаних ТТН, було відвантажено Товару на загальну суму 3 381 096, 39 грн.

Відповідно до умов Договору, оплата за Товар відбувалається шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позивача на підставі виставленого рахунку. Відповідно до п. 4 Специфікацій, які є невід`ємною частиною Договору, умови оплати за поставлений Товар наступні: 83 % від вартості Товару - передоплата, протягом одного банківського дня, після підписання специфікації, на підставі виставленого рахунку та 17 % від вартості оплачується Покупцем після реєстрації Постачальником податкової накладної.

З огляду на зареєстровані податкові накладні, оформлені належним чином ТТН, здійснену Відповідачем оплату в розмірі 83 % від вартості Товару, та відсутності при цьому акту з переліком необхідних заходів щодо усунення недоліків, Відповідач прийняв Товар належної якості та в повному обсязі.

Як зазначає позивач, відповідачем в свою чергу, згідно з специфікаціями, була здійснена оплата у розмірі 83% від вартості, а Позивачем, зі своєї сторони, зареєстровані податкові накладні в ЄРПН відносно відповідної партії Товару, однак решту 17 % оплати за поставлений Товар Позивач від Відповідача по сей день не отримав у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду з вимогою про стягнення 238 501, 00 грн. - основного боргу, 6 202, 29 грн. - пені, 23 850, 00 грн. - штрафу, 1 493, 40 грн. - 3 % річних та 2 385, 01 грн. - втрат від інфляції.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 238 501, 00 грн.

Господарський суд не бере до уваги доводи відповідача, що підставою для здійснення оплати 17 % вартості товару є отримання відповідачем від позивача податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН оскільки Специфікаціями до Договору обов`язок надсилання відповідачу таких накладних позивачем відсутній.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язанням, в свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Крім того, позивачем заявлено стягнення з відповідача суму штрафних санкцій в розмірі 6 202, 29 грн. - пені, 23 850, 00 грн. - штрафу, 1 493, 40 грн. - 3 % річних та 2 385, 01 грн. - втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно пункту 6.3. Договору у випадку прострочення строку оплати поставленого Товару понад 10 (десять) банківських днів, Постачальник має право вимагати повернення неоплаченого Товару, а також крім стягнення пені, передбаченої п. 6.2. цього Договору, додатково стягнути з Покупця штраф у розмірі (десяти) відсотків від суми заборгованості (простроченого платежу).

З огляду на прострочення відповідачем строку з оплати товару з останнього підлягає стягненню штраф у розмірі 23 850, 00 грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що у випадку прострочення строку оплати поставленого Товару, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення оплати. Пеня нараховується за весь період прострочення. Строк позовної давності щодо стягнення пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється у 3 роки.

Дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми пені, суд вважає його обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 6 202, 29 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку про те, що обґрунтованою та арифметично вірною є сума 3% річних у розмірі 1 493, 40 грн., а тому зазначені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягнення втрат від інфляції у повному обсязі в розмірі 2 385, 01 грн.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність порушень строків оплати за отриманий товар та відсутність підстав для застосування відповідальності за таке порушення.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРОЛА» (Україна, 01032, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЖИЛЯНСЬКА, будинок 118, офіс 409, код ЄДРПОУ - 42151363) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИРГОРОДСЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ» (Україна, 87547, Донецька обл., місто Маріуполь, б. Шевченка, будинок 258, офіс 1Д, код 42939890) - 238 501 (двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот одна) грн. 00 коп. - основного боргу, 23 850 (двадцять три тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. - штрафу, 2 385 (дві тисячі триста вісімдесят п`ять) грн. 01 коп. - втрат від інфляції, 1 493 (одна тисяча чотириста дев`яносто три) грн. 40 коп. - 3% річних, 6 202 (шість тисяч двісті дві) грн. 29 коп. - пені та 4 086 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн. 48 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Алєєва