ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1615/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Желєзної С.П., розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Електроюніт до державного підприємства „Одеській авіаційний завод про стягнення 102 116,67 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Електроюніт (далі по тексту ТОВ „Електроюніт) звернулось до господарського суду із позовною заявою до державного підприємства „Одеській авіаційний завод (далі по тексту ДП „Одеській авіаційний завод) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 102 116,67 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 95 429,84 грн., пені у розмірі 2353,04 грн., 3% річних у розмірі 1051,03 грн., збитків від інфляції у розмірі 3282,76 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору поставки №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р. в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою суду від 10.06.2021р. дана справа була призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження; встановлено відповідачу 15-ти денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; встановлено позивачу 5-ти денний строк з дня вручення відзиву на позов для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу триденний строк з дня вручення відповіді на відзив для подання заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. ч. 5, 9 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження свідки не викликаються. У випадку, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх достовірності, суд не бере до уваги показання свідка.

ДП „Одеській авіаційний завод було повідомлено про розгляд господарським судом даної справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням, з якого вбачається, що ухвала суду від 10.06.2021р. була вручена відповідачеві 22.06.2021р. Оскільки ДП „Одеській авіаційний завод не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд встановив наступне.

07.02.2018р. між ТОВ „Електроюніт (Продавець) та ДП „Одеський авіаційний завод (Покупець) було укладено договір №61/МТЗ-18, відповідно до п. 1.1 якого за умовами цього договору Продавець зобов`язується передати, а Покупець - прийняти та оплатити матеріали, запасні частини, комплектуючі, які використовуються у літакобудуванні.

Згідно з п. 2.3, 2.5 договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р. датою поставки товару за кількістю є дата підписання накладної щодо приймання товару Покупцем. Датою приймання товару за якістю є дата проходження товаром вхідного контролю на підприємстві Покупця. Приймання товару і проходження вхідного контролю на суму більше 50 000,00 грн. здійснюється безпосередньо в присутності представника Продавця.

Відповідно до п. п. 4.1 - 4.3 договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р. оплата Покупцем товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця згідно рахунку-фактури. Оплата за договором здійснюється на умовах, визначених тендерними пропозиціями, у вигляді авансу, але не більше 50% від загальної суми товару, який постачається. Остаточний розрахунок проводиться протягом 10 банківських днів, які розраховуються з дня прийняття товару при умовах проходження товаром вхідного контролю, який здійснюється на підприємстві Покупця.

Положеннями п. 6.3 договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р. передбачено, що за порушення строків оплати товару з Покупця стягується пеня у розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

Згідно з п. 9.5 договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р. даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) за даним договором.

17.12.2018р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №1 до договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р., згідно умов якої сторонами було продовжено строк дії договору до 31.12.2019р.

03.10.2019р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №1 до договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р., згідно умов якої сторонами було продовжено строк дії договору до 31.12.2020р.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ „Електроюніт було виставлено ДП „Одеський авіаційний завод рахунок на оплату товару згідно замовлення останнього за №1279 від 01.08.2018р.

На підставі платіжного доручення №2002 від 26.11.2020р. ДП „Одеський авіаційний завод було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 95 429,85 грн. в рахунок попередньої оплати товару згідно замовлення №1279 від 01.08.2018р. Факт перерахування відповідачем грошових коштів у розмірі 95 429,85 грн. підтверджується також випискою по банківському рахунку позивача.

06.01.2021р. між сторонами по справі було підписано видаткову накладну №5, з якої вбачається, що ТОВ „Електроюніт на виконання зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р., було поставлено товар, загальна вартість якого складає 190 859,69 грн.

05.05.2021р. ТОВ „Електроюніт звернулось до ДП „Одеський авіаційний завод із претензією №1, відповідно до якої просило сплатити заборгованість за договором №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р. у розмірі 95 429,85 грн.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ДП „Одеський авіаційний завод, позивачем було наголошено, що відповідачем у порушення прийнятих на себе за умовами договору поставки зобов`язань не було у повному обсязі оплачено вартість поставленого товару, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, в порушення наведених норм закону ДП „Одеський авіаційний завод не було у повному обсязі оплачено позивачеві вартість поставленого згідно умов договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р. товару, в результаті чого станом на момент вирішення даного спору у відповідача наявна заборгованість у розмірі 95 429,84 грн.

З викладених обставин, позовні вимоги ТОВ „Електроюніт до ДП „Одеський авіаційний завод про стягнення суми основного боргу у розмірі 95 429,84 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

З посиланням на умови п. 6.3 договору №61/МТЗ-18 від 07.02.2018р., а також приписи чинного законодавства ТОВ „Електроюніт було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 2353,04 грн., яка була розрахована на суму основного боргу протягом періоду з 22.01.2021р. по 04.06.2021р.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок пені, заявленої до стягнення, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку. Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених ТОВ „Електроюніт позовних вимог у названій частині шляхом присудження до стягнення із відповідача пені у розмірі 2353,04 грн.

При цьому, господарський суд зазначає, що оскільки ціна товару, який постачався за накладною №5 від 06.01.2021р., складає більше 50 000,00 грн., проходження вхідного контролю мало здійснюватись в присутності представника Продавця, а, отже, остаточна оплата мала бути проведена протягом 10 банківських днів, які розраховуються з дня підписання сторонами видаткової накладної.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано до сплати три відсотки річних у розмірі 3% річних у розмірі 1051,03 грн., які була розраховані на суму основного боргу протягом періоду з 22.01.2021р. по 04.06.2021р., та збитки від інфляції у розмірі 3282,76 грн., які були розраховані протягом лютого-квітня 2021р.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних та збитків від інфляції, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку трьох відсотків річних, що має наслідком задоволення вимог ТОВ „Електроюніт у названій частині. Натомість при здійсненні розрахунку збитків від інфляції позивачем було допущено арифметичну помилку, оскільки правильним розміром збитків від інфляції є сума 3778,99 грн. Враховуючи відсутність у суду повноважень виходити поза межі визначених позивачем збитків від інфляції, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача збитків у розмірі 3282,76 грн. відповідно до розрахунку позивача.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи вищезазначене, позов ТОВ „Електроюніт до ДП „Одеський авіаційний завод підлягає задоволенню шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 95 429,84 грн., пені у розмірі 2353,04 грн., 3% річних у розмірі 1051,03 грн., збитків від інфляції у розмірі 3282,76 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн., клопотання про покладення яких на відповідача було заявлено позивачем у позовній заяві, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги №01/06/2021 від 01.06.2021р., укладений між позивачем та адвокатом Бойкініч Р.С., ордер, акт №1 від 04.06.2021р. приймання-передачі наданих послуг за договором на суму 2500,00 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання правової допомоги №01/06/2021 від 01.06.2021р. розрахунки за надані послуги позивач здійснює негайно після надання адвокатом відповідних послуг.

Враховуючи умови п. 4.2 договору про надання правової допомоги №01/06/2021 від 01.06.2021р., а також підписання між адвокатом та позивачем акту №1 від 04.06.2021р. приймання-передачі наданих послуг на суму 2500,00 грн., суд доходить висновку, що ТОВ „Електроюніт на підтвердження понесення витрат на правову допомогу мало надати суду докази оплати послуг адвоката у розмірі 2500,00 грн. Проте, докази оплати наданих ТОВ „Електроюніт послуг суду надані не були.

Положеннями ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів понесення ТОВ „Електроюніт витрат на отримання правової допомоги у розмірі 2500,00 грн., які мають відшкодовуватись адвокату негайно після їх надання згідно п. 4.2 договору про надання правової допомоги №01/06/2021 від 01.06.2021р., господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявленого позивачем клопотання про покладення на відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з державного підприємства „Одеський авіаційний завод /65121, м. Одеса, проспект Небесної Сотні, буд. 32-А; ідентифікаційний код 07756801/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Електроюніт /61038, Харківська обл., місто Харків, вул. Ахієзерів, буд. 10; ідентифікаційний код 37659553/ суму основного боргу у розмірі 95 429,84 грн. /дев`яносто п`ять тисяч чотириста двадцять дев`ять грн. 84 коп./, пеню у розмірі 2353,04 грн. /дві тисячі триста п`ятдесят три грн. 04 коп./, 3% річних у розмірі 1051,03 грн. /одна тисяча п`ятдесят одна грн. 03 коп./, збитки від інфляції у розмірі 3 282,76 грн. /три тисячі двісті вісімдесят дві грн. 76 коп./, судовий збір у розмірі 2270,00 грн. /дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп./.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 06 серпня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна