Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" липня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/430/21
в засіданні приймали участь:
від позивача: Нікольченко Б.Б., Польова Е.М.,
від відповідача: Павлюк М.Г.,
від третьої особи: Созонюк Т.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
01 червня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" звернулось із позовом до Комунального підприємства "Міське будинкоуправління" Здолбунівської міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Здолбунівська міська рада про визнання договору дійсним. Як зазначає позивач у позовній заяві спір у справі виник з приводу ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору. Покликаючись на ст.ст. 220, 793 ЦК України просить визнати договір дійсним.
Ухвалою суду від 02.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/430/21. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 30.06.2021 року.
На адресу суду 24.06.2021 року від відповідача надійшов відзив. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що позивач не виконав вимог законодавства в частині нотаріального посвідчення договору оренди №1 від 01.01.2015 року та його державної реєстрації.
На адресу суду 29.06.2021 року від третьої особи надійшли письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких третя особа зазначає в тому числі, що відповідач не був наділений повноваженнями на надання дозволу на передачу майна в оренду та що позивач не виконав вимог законодавства в частині нотаріального посвідчення договору оренди №1 від 01.01.2015 року та його державної реєстрації.
Від Комунального підприємства "Міське будинкоуправління" Здолбунівської міської ради Рівненської області 30.06.2021 року надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Ухвалою суду від 30.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 918/430/21 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.07.2021 року.
Від позивача 14.07.2021 року надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме: акти здачі-приймання робіт за договором оренди приміщень, рахунки на оплату за оренду приміщень та платіжні доручення. В клопотанні позивач зазначив, що вказані документи були отримані ним лише 30.06.2021 року, а тому не було можливості подати їх разом з позовною заявою.
В судовому засіданні 14.07.2021 року за клопотанням відповідача оголошено перерву до 21.07.2021 року у зв`язку із заміною адвоката відповідача та надано можливість останньому ознайомитися з матеріалами справи.
Від відповідача 21.07.2021 року надійшли клопотання про зупинення розгляду справи, про витребування додаткових доказів та відкладення розгляду справи.
Щодо клопотання відповідача про зупинення розгляду даної справи до набрання законної сили судовим рішенням у господарській справі № 918/286/21 за позовом Здолбунівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Міське будинкоуправління" про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд зазначає наступне.
Вказане клопотання надійшло на стадії розгляду справи по суті.
Згідно ч. 3 ст. 195 ГПК України провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.
Згідно п. 1-3 ч. 1 ст. 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: смерті або оголошення померлою фізичної особи, яка була стороною у справі або третьою особою з самостійними вимогами щодо предмета спору, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; необхідності призначення або заміни законного представника учасника справи; перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно п. 1ч. 1 ст. 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі.
Вказане клопотання відповідача не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 918/286/21, так і стосовно того, що зібрані у справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти) , які є предметом судового розгляду у даній справі.
При цьому, суд зазначає, що необгрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебуває в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
Оскільки клопотання відповідача є необгрунтованим та таким, що не відповідає вимогам пунктів 1-3 частини першої статті 227 ГПК України та пункту 1 частини першої статті 228 ГПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням господарського суду Рівненської області у господарській справі № 918/286/21.
Щодо клопотання відповідача про витребування оригіналів рішень виконавчого комітету Здолбунівської міської ради № 53 від 27.02.2004 року, № 22 від 23.01.2008 року, №22 та № 267 від 24.12.2014 року, рішення Здолбунівської міської ради №1251 від 17.12.2014 року, оскільки як зазначає відповідач, вказаними рішеннями врегульовувалося питання оренди комунального майна та були створені умови для подальшої передачі комунального майна в оренду наперед визначеному орендарю, суд зазначає наступне.
Вказане клопотання надійшло на стадії розгляду справи по суті.
Згідно ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу.
Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Згідно ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Суд зазначає, що дане клопотання подане відповідачем з пропуском встановленого ст. 80 ГПК України строку. При цьому, заявником не було вчасно подано суду клопотання про поновлення та продовження процесуальних строків відповідно до ст.119 ГПК України.
Окремо суд звертає увагу, що відповідно до ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. Клопотань щодо продовження строку підготовчого провадження від уповноважених представників сторін до суду не надходило.
Таким чином, ГПК України передбачає розгляд та вирішення спору на підставі зібраних саме у підготовчому засіданні матеріалів і обмежує учасників справи подавати докази, а також заявляти клопотання чи заяви після відкриття розгляду справи по суті.
У підготовчому засіданні судом здійснено необхідні дії зазначені у ст. 182 ГПК України для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті та надано можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права у тому числі і на подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень . Як вбачається з матеріалів справи, у підготовчому засіданні відповідачу було забезпечене право на відзив, яким він скористався, забезпечене право на вчинення дій передбачених у тому числі і ст. 42 ГПК України, відповідач не був позбавлений можливості подати клопотання про витребування документів.
Відповідно до ч.2 ст.207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
З огляду на викладене, суд залишає без розгляду клопотання відповідача про витребування документів у відповідності до ст. 118 ГПК України оскільки право на вчинення процесуальних дій відповідач втратив із закінченням строку встановленого законом.
Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на строк достатній для проведення звірки зарахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача згідно платіжних доручень №1112 та №1113 суд зазначає наступне.
Вказане клопотання надійшло на стадії розгляду справи по суті.
Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги з адвокатом Павлюком М.Г. 12.07.2021 року. З матеріалами справи адвокат ознайомився 14.07.2021 року, а тому останній не був позбавлений можливості подати результати звірки зарахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача згідно платіжних доручень до дня судового засідання (21.07.2021 року).
Відповідно до ст.216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою ст.202 цього Кодексу.
Приписами ст. 202 ГПК України передбачено що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах строку, встановленого цим Кодексом в разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Виходячи із клопотання відповідача, причиною відкладення розгляду справи є необхідність, на думку відповідача, проведення звірки зарахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача. При цьому, суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є визнання договору дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.
Згідно ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Таким чином, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами справи, та в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відмовляє.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 232 ГПК України ухвала суду є судовим рішенням.
Згідно ч. 2 ст. 232 ГПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Відповідно до ч. 4 ст. 233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті. Згідно ч. 5 ст. 233 ГПК України ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.
В судовому засіданні 21.07.2021 року протокольною ухвалою в порядку ст.ст. 223,233 ГПК України Комунальному підприємству "Міське будинкоуправління" Здолбунівської міської ради Рівненської області відмовлено у задоволені клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням господарського суду Рівненської області у господарській справі № 918/286/21, залишено без розгляду клопотання про витребування оригіналів документів та відмовлено у відкладенні розгляду справи.
Після вирішення судом вищезазначених клопотань 21.07.2021 року представником відповідача заявлено відвід судді Церковній Н.Ф. від розгляду справи № 918/430/21.
Ухвалою суду від 21.07.2021 року відмовлено представнику Комунального підприємства "Міське будинкоуправління" Здолбунівської міської ради Рівненської області у задоволенні заяви про відвід судді Церковної Н.Ф. від розгляду справи № 918/430/21.
Поряд з цим, представником третьої особи на стадії дослідження доказів заявлено клопотання про виклик у судове засідання свідка. Вказане клопотання судом відхилено на підставі ст.89 ГПК України. Окрім того, відповідно до ст. 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Також, суд зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -
01 січня 2015 року між КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області та ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» було укладено Договір №1 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів.
Відповідно до п. 2.1. Договору від 01.01.2015 року орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, одночасно із підписанням сторонами Договору акта приймання-передавання вказаного майна, який є невід`ємною частиною Договору.
Згідно із п. 2.3. Договору від 01.01.2015 року передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Здолбунівська міська рада, а орендар користується ним протягом строку оренди.
Положеннями п. 12.1. Договору від 01.01.2015 року передбачено, що Договір укладено строком на 7 (сім) років, що діє з « 01» січня 2015 року до « 31» грудня 2021 року включно.
Крім того, у п. 12.2. Договору визначено, що умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку цього Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов язань.
Відповідно до Акту прийому-передачі об`єкту комунального майна і до Договору оренди, укладеного між КП «Міське будинкоуправління» та ТОВ ВКФ «Промтехсервіс» 01.01.2015 року, орендарю було передано в строкове платне користування нерухоме майно, а саме частину нежитлових приміщень - загальною площею 481,5 кв.м., що розташоване за адресою: Рівненська обл., м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13.
В подальшому, 01.01.2020 року між позивачем та відповідачем було підписано Додаткову угоду №2 до Договору № 1 від 01.01.2015 року про внесення змін до п. 3.1. Договору №1 від 01.01.2015 року, якою було збільшено розмір орендної плати та встановлено її у розмірі 5510,42 грн. в місяць, без ПДВ.
Між КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області та ТОВ ВКФ «Промтехсервіс» 01.07.2020 року було підписано Додаткову угоду №3 до Договору № 1 від 01.01.2015 року, яким розділ 7 «Права орендаря» доповнили пунктом 7.3, яким орендареві надали можливість укладання прямих договорів з відповідними підприємствами на користування комунальними послугами (водопостачання та водовідведення, електропостачання, вивіз твердих побутових відходів) та самостійно сплачувати за користування комунальними послугами згідно виставлених рахунків.
Представниками орендодавця 08.05.2020 року за Договором №1 від 01.01.2015 року було здійснено огляд нежитлового приміщення будівлі м`ясного павільйону площею 401,4 м.кв. за адресою: м. Здолбунів, вул. 8 Березня 13. За фактом огляду було складено Акт обстеження нежитлового приміщення будівлі м`ясного павільйону площею 401,4 м.кв. за адресою: м. Здолбунів, вул. 8 Березня 13 від 08.05.2020 року.
Виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради 27.05.2020 року за результатами розгляду звернення позивача прийнято рішення № 77, яким затверджено кошторис по «Капітальному ремонту нежитлового приміщення будівлі м`ясного павільйону за адресою: вул. 8 Березня ,13, м. Здолбунів, Рівненська обл.» для проведення невід`ємних поліпшень в орендованому нежитловому приміщенні, площею 401,4 кв.м., за адресою м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13. Кошторисна вартість становить 594909 грн.
Отже, як зазначає позивач, ТОВ ВКФ «Промтехсервіс» тривалий час орендує у КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області нежитлові приміщення, отримав дозвіл Виконавчого комітету Здолбунівської міської ради на здійснення невід`ємних поліпшень та провів у орендованих приміщеннях капітальний ремонт.
Разом з цим, у квітні 2021 року Здолбунівська міська рада звернулася з позовом до ТОВ ВКФ «Промтехсервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської Міської ради Рівненської області про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Ухвалою суду від 22.04.2021 року було порушено провадження у справі №918/286/21.
В позовній заяві Здолбунівська міська рада просить суд витребувати із незаконного володіння ТОВ ВКФ «Промтехсервіс» частину нежитлових приміщень площею 80,1 кв.м. та частину приміщень будівлі м`ясного павільйону загальною площею 401,4 кв.м., що розміщені за адресою м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13 та були передані ТОВ ВКФ «Промтехсервіс» в оренду. Свої вимоги Здолбунівська міська рада обґрунтовує нікчемністю Договору №1 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунова, укладеного 01.01.2015 року, оскільки цей договір не був нотаріально посвідчений.
Як зазначає представник ТОВ ВКФ «Промтехсервіс» до моменту пред`явлення вказаної позовної заяви не мало сумнівів щодо дійсності договорів оренди нежитлових приміщень, зокрема Договору №1 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунова від 01.01.2015 року, оскільки орендодавець запевнив, що нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» нотаріальне посвідчення договору оренди не вимагається, а в силу положень ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Оскільки, на даний час існує спір з приводу дійсності договору оренди, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав та законних інтересів. Свої вимоги обґрунтовує наступним.
Позивач звертався до відповідача із пропозиціями про приведення Договору №1 від 01.01.2015 року у відповідність до вимог Цивільного кодексу України щодо його нотаріального посвідчення.
У лютому 2015 року представники від КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області та ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» ходили на консультацію до приватного нотаріуса Здолбунівського міського нотаріального округу Бондаренка О.В. з метою визначення переліку документів, необхідних для нотаріального посвідчення Договору №1 оренди нерухомого майна від 01.01.2015 року. Нотаріус надав їм перелік документів, які необхідно було принести для нотаріального посвідчення договору.
ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» 12.02.2015 року звернулося до КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області із листом, у якому зазначалося, що з метою приведення Договору №1 від 01.01.2015 року у відповідність до чинного законодавства, а саме для його нотаріального посвідчення, необхідно прибути керівнику КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області за адресою робочого місця нотаріуса Бондаренка О.В., м. Здолбунів, вул. Л.Українки, 6в, офіс 215а о 10.00 годині 27 березня 2015 року. У вказаному листі містився перелік документів, які необхідно було мати орендодавцеві для нотаріального посвідчення договору оренди. Вказаний лист було отримано відповідачем 12.02.2015 року, про що було зроблено відповідну відмітку. Проте, у зазначений час та дату відповідач не з`явився. Керівник КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області усно повідомив позивача, що Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції станом на 10.09.2014 року), не передбачено вимог щодо нотаріального посвідчення договору оренди комунального майна. Відтак, Договір №1 від 01.01.2015 року не потребує нотаріального посвідчення. Позивач зазначає, що вказані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_1 , яка у 2015 році працювала економістом у КП «Міське будинкоуправління» Здолбунівської міської ради Рівненської області . Заява свідка ОСОБА_1 міститься у матеріалах справи.
Отже, позивач вважає, що орендодавець ухилився від нотаріального посвідчення Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунова від 01.01.2015 року та в порядку ст. 220 ЦК України просить суд позов задоволити.
Відповідач та третя особа заперечили щодо задоволення позову з підстав зазначених у відзиві на позов та в письмових поясненнях, і зокрема зазначили, що відповідач не був наділений повноваженнями на надання дозволу на передачу майна в оренду, на укладення договору оренди нерухомого майна та відповідно на підписання акту прийому - передачі частини приміщень. Окрім того, позивач не виконав вимог законодавства в частині нотаріального посвідчення договору оренди №1 від 01.01.2015 року та його державної реєстрації.
Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.
Як встановлено судом, рішенням Виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 27.02.2004 року № 53 ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» було надано дозвіл на тимчасову оренду майнового комплексу «Ринок», що знаходиться по вул. 8-го березня м. Здолбунів Рівненської області.
В подальшому, керуючись даним рішенням, 03.01.2005 року між КП «Міське будинкоуправління№1» та ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» укладено договір оренди нерухомого майна, згідно якого ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» отримало в строкове платне користування комунальне майно - м`ясо - молочний павільйон площею 481,5 кв.м., який розташований по вул. 8-го березня м. Здолбунів Рівненської області на першому поверсі. Строк дії договору у визначений до 31.12.2007 року.
01 січня 2015 року між КП «Міське будинкоуправління №1» та ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів. Відповідно до п.1.1. Договору №1 від 01.01.2015 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно: частину нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади міста Здолбунів, площею 35,0 кв. м, частину нежитлових приміщень, площею 80,1 кв. м., частину приміщень будівлі м`ясного павільйону, площею 401,4 кв.м., які розміщені за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. 8 Березня,13.
Згідно п.12.1. Договору №1 від 01.01.2015 року цей Договір укладено строком на сім років, та діє з 01.01.2015 року до 31.12.2021 року (включно).
Як вбачається з умов Договору КП «Міське будинкоуправління №1» передало у користування ТзОВ ВКФ «Промтехсервіс» нерухоме майно територіальної громади, а саме: частину нежитлових приміщень, площею 80,1 квадратних метрів, частину приміщень будівлі м`ясного павільйону, площею 401,4 квадратних метрів, які розміщені за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13, тобто загальною площею 481,5 квадратних метрів., що перевищує встановлений законодавством ліміт 200 квадратних метрів.
Відповідно до ч.1 ст.287 ГК України ( в редакції яка діяла на момент підписання Договору №1 від 01.01.2015 року) орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» ( в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття рішення Виконавчим комітетом) згідно якої орендодавцями є підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 квадратних метрів, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 квадратних метрів.
Відповідно до вищевикладеного право передачі майна в оренду має власник речі або особа, якій належать майнові права. Орендодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору оренди.
Однак, із матеріалів справи та пояснень третьої особи вбачається, що Здолбунівська міська рада не приймала рішення про уповноваження Виконавчого органу надати згоду на передання КП «Міське будинкоуправління» у короткострокову оренду Позивачу нежитлових приміщень, площею 80,1 квадратних метрів, частину приміщень будівлі м`ясного павільйону, площею 401,4 квадратних метрів, які розміщені за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. 8 Березня,13, тобто загальною площею 481,5 квадратних метрів.
При цьому, відповідно до ст. 793 ЦК України ( в редакції Закону, яка діяла станом на 01.01.2015 року) Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.
Як вбачається з Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів №1 від 01.01.2015 року він укладений строком на сім років з 01.01.2015 року по 31.12.2021року (включно) та нотаріально не посвідчений.
Водночас, згідно ст. 794 ЦК України ( в редакції Закону, яка діяла станом на 01.01.2015 року) право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Як вбачається з умов Договору №1 від 01.01.2015 року та відомостей які містяться в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності речове право користування (оренди) нежитловими приміщеннями, загальною площею 481,5 кв.м. не зареєстроване.
Відповідно до частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону.
Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст.4. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції Закону, яка діяла на момент підписання Договору) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном.
Так, у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі № 754/2339/16-ц з цього приводу зазначено наступне: «...Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.»
Аналогічні роз`яснення надані в пункті 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна». А також в абзацах 6 та 7 пункту 2.6. Постанові Пленуму від 29.05.2013 року за №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».
Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору оренди нежитлового приміщення, укладеного на три роки і більше а також відсутність державної реєстрації речового права (оренди приміщення), свідчить про відсутність укладення договору, а відповідно і про відсутність будь-яких правових наслідків для сторін за таким договором.
При цьому, суд залишає по за увагою твердження позивача про ухилення відповідачем від нотаріального посвідчення Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунова від 01.01.2015 року та свідчення свідка ОСОБА_1 , оскільки норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не можуть бути застосовані щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.
Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний договір оренди підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, а відтак застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України в даному випадку неможливе.
Отже, суд приходить до висновку що всупереч вимогам законодавства Договір оренди нерухомого майна №1 від 01.01.2015 року, був підписаний сторонами без додержання встановленої законом обов`язкової форми договору, без його нотаріального посвідчення, та без обов`язкової реєстрації речового права користування (оренди).
Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України ).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 ГПК України).
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Частиною 1 ст. 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 86 ГПК України унормовано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Також, надаючи оцінку доводам сторін, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Щодо інших аргументів на які посилалися сторони та яким не була надана оцінка, то аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
З огляду на вищевикладене, всі інші аргументи, доводи та міркування сторін не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233,237, 238, 240, 241 ГПК України, суд
У задоволені позову - відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 30.07.2021 року.

Суддя Церковна Н.Ф.