номер провадження справи 24/39/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2021 Справа № 908/1057/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, при секретареві судового засідання Вака В.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1057/21

за позовом Приватного акціонерного товариства Азовкабель (711100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-і, ідентифікаційний код 31600918)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Кабельно-провідникова продукція Азовкабель (71122, Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14 кв. 27, ідентифікаційний код 41784404)

про визнання правочину недійсним

За участю представників:

від позивача: Доценко Н.М., адвокат ордер серія АР № 1044441 від 19.04.2021,

від відповідача: Шумейко І.П., адвокат, ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АР № 1050613 від 15.07.2021

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство Азовкабель звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю Кабельно-провідникова продукція Азовкабель про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу (номер невідомий) від 21.02.2020, за яким позивачем на користь відповідача було продано транспортний засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, білого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_2 (поточний: НОМЕР_3 ).

Одночасно з позовом ПрАТ Азовкабель подано клопотання від 15.04.2021 про витребування доказів, згідно якого просить суд витребувати у ТОВ Кабельно-провідникова продукція Азовкабель оригінал чи належним чином завірену копію договору купівлі-продажу транспортного засобу (номер невідомий) від 21.02.2020, за яким позивачем на користь відповідача було продано транспортний засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, білого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_2 (поточний: НОМЕР_3 ) та заява від 15.04.2021 про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд накласти арешт на транспортний засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2021 наведену вище позовну заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1057/21 за правилами загального позовного провадження. Присвоєно справі номер провадження 24/39/21. Судове засідання призначено на 12.05.2021. Також, у вказаній ухвалі зазначено, що клопотання позивача від 15.04.2021 про витребування доказів та заява позивача від 15.04.2021 про забезпечення позову будуть розглянуті судом у підготовчому судовому засіданні 12.05.2021.

22.04.2021 ТОВ Кабельно-провідникова продукція Азовкабель подана до суду заява про долучення доказу в порядку ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, а саме: копію ухвали Слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.04.2021 у справі № 310/2496/21.

07.05.2021 на адресу суду від ТОВ Кабельно-провідникова продукція Азовкабель надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечив. Зокрема зазначає, позивач вказує, що за основу продажної ціни було взято балансову вартість майна, а отже ціна правочину не підлягає оскарженню. Як одну з підстав для визнання оскаржуваного правочину недійсним позивач вбачає те, що відповідач не здійснив оплату за оскаржуваним договором. Однак, такі дії можуть бути розцінені як порушення зобов`язання, але не є підставою для визнання правочину недійсним. Також позивачем не доведено, що оскаржуваний правочин укладений між ОСОБА_1 та відповідачем вчинено у результаті зловмисної домовленості. Позивачем така змова не доведена. Представник діяв в інтересах позивача, а внаслідок укладеного договору позивач має отримати грошові кошти, які зможе використати у своїй господарській діяльності. Для довірителя не виникло жодних негативних наслідків, адже транспортний засіб за оскаржуваним договором був проданий навіть за більшу суму ніж середня ринкова. Керівник діяв відповідно до Статуту позивача та не порушив його положення, як не порушив і вимоги Закону. Крім того, оскаржуваний правочин не є значним у розумінні Статуту позивача, а відтак ОСОБА_1 як Генеральний директор позивача мав право укласти даний правочин без будь-якого погодження. Просить суд в позові відмовити та стягнути з позивача всі судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 12.05.2021 задоволено клопотання ПрАТ Азовкабель про витребування доказів; в порядку ст. 81 ГПК України, витребувано у ТОВ Кабельно-провідникова продукція Азовкабель оригінал та належним чином завірену копію договору купівлі-продажу транспортного засобу (номер невідомий) від 21.02.2020, за яким ПрАТ Азовкабель на користь ТОВ Кабельно-провідникова продукція Азовкабель було продано транспортний засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, білого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_2 (поточний: НОМЕР_3 ). Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 22.07.2021 та відкладено підготовче засідання на 26.05.2021.

Ухвалою від 26.05.2021 відкладено підготовче засідання на 23.06.2021.

27.05.2021 до суду ТОВ Кабельно-провідникова продукція Азовкабель поданий лист, до якого долучено копію договору купівлі-продажу 2344/2020/1948639 транспортного засобу від 21.02.2020. Також, у вказаному листі відповідач зазначив, що оригінал вказаного договору буде надано суду в судовому засіданні 26.05.2021.

04.06.2021 ПрАТ Азовкабель подана до суду уточнююча позовна заява.

Ухвалою суду від 23.06.2021 закрито підготовче провадження у справі № 908/1057/21. Призначено справу до судового розгляду по суті на 16.07.2021.

Відповідно до ст. 222 ГПК України здійснювалося фіксування судового засідання 16.07.2021 за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові та уточнюючій позовній заяві та зазначив, що між позивачем в особі генерального директора Забіяки М.О. та відповідачем в особі директора ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу (номер невідомий) від 21.02.2020, за яким позивачем на користь відповідача було продано транспортній засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, білого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_2 (поточний: НОМЕР_3 ) за ціною 24000,00 грн. Позивач стверджує, що оскаржуваний правочин був укладений внаслідок зловмисної домовленості генерального директора позивача Забіяки М.О. з директором відповідача ОСОБА_2 і був направлений на неправомірне позбавлення позивача активу. Оскаржуваний правочин був укладений всупереч інтересам позивача та був одним з переліку дій, направлених на реалізацію змови керівників сторін щодо позбавлення позивача активів та зменшення його доходів, з порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним у відповідності до ч. 1 ст.215 ЦК України. Позивач наголошує, що в один день, 27.02.2020, був укладеним Оскаржуваний правочин, який відповідачем не оплачений по наступний час, але в порушення п. 2.1 договору транспортний засіб фактично йому передається, після чого за договором № 1-ТЗ від 21.02.2020 відповідач передає його позивачу в оренду для подальшого використання у виробничих потребах, через що позивач отримує витрати (а відповідач отримує прибуток) до березня 2021 року включно. Продаж за оскаржуваним правочином був здійсненим не за ринковою ціною, оцінка транспортного засобу не відбувалась, за основу продажної ціни було взято балансову вартість майна. Позивач вважає, що під час укладання оскаржуваного правочину гр. ОСОБА_1 та відповідач в особі ОСОБА_2 , діяли недобросовісно і нерозумно, з порушенням вимог ч. 3 ст. 92 ЦК України. Вказує на перевищення генеральним директором своїх повноважень стосовно підписання договору купівлі-продажу основних засобів без згоди (в супереч рішення) загальних зборів акціонерів, що, в свою чергу є порушенням прав та інтересів ІІрАТ «Азовкабель» та підставою визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним на підставі ст.241 ЦК України. Просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та зокрема зазначив, що на час укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу ОСОБА_1 був директором підприємства та діяв в межах своїх повноважень на підставі Статуту підприємства. Крім того, вказаний договір не належить до значних правочинів, який потребує отримання згоди загальних зборів згідно Статуту ПАТ Азовкабель. Просить суд в позові відмовити.

В засіданні 16.07.2021 судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Суд повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

23.03.2015 між Приватним акціонерним товариством Азовкабель (Товариство) та ОСОБА_1 (Керівник) підписано Контракт, відповідно до якого (п. 1.1.) Керівник зобов`язується безпосередньо здійснювати поточне управління Товариством як одноосібний орган Товариства, а Товариство створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника.

Розділом 7 Контракту визначено, що цей Контракт діє з 23.03.2015. Строк дії Контракту закінчується у разі припинення повноважень Керівника в порядку, передбаченому чинним законодавством, Статутом Товариства, рішення Наглядової ради та цим Контрактом.

01.03.2021 на підставі рішення Наглядової ради Приватного акціонерного товариства Азовкабель, оформленого протокол № 13 вирішено у відповідності до положень п. 8.45, п. 8.61, п. 8.70 Статуту Товариства припинити повноваження генерального директора Приватного акціонерного товариства Азовкабель Забіяки Максима Олександровича з 01.03.2021.

Відповідно до Акту від 02.03.2021 № 1 ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення із змістом протоколу засідання Наглядової ради № 13 від 01.03.2021.

Листом від 02.03.2021 вих. № 271 позивачем на адресу ОСОБА_1 направлено копію протоколу № 13 засідання наглядової ради від 01.03.2021 та повідомлено про те, що у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці 02.03.2021 про негайну явку до відділу кадрів ПрАТ Азовкабель для розірвання трудових відносин та отримання трудової книжки.

Відповідно до положень п. 8.45, п. 8.61, п. 8.70 Статуту Товариства обрано генеральним директором Приватного акціонерного товариства Азовкабель призначено ОСОБА_3 , який приступив до виконання своїх обов`язків з 02.03.2021.

В матеріалах справи міститься службова записка ревізора ПрАТ «Азовкабель» ОСОБА_4 , якою повідомлено Голові Наглядової ради про неодноразові факти порушення економічних інтересів ПрАТ «Азовкабель» з використанням ТОВ «Кабельно-провідникова продукція Азовкабель», які вчинялись генеральним директором за співучастю колишнього фінансового директора позивача гр. ОСОБА_5 . Так, зокрема повідомлено, що 21 та 27 лютого 2020 року на користь ТОВ «Кабельно-провідникова продукція Азовкабель» було за відповідними договорами відчужено частину автопарку ПрАТ «Азовкабєль», після чого відповідні автотранспортні засоби передані в оренду ПрАТ «Азовкабель». Розрахунки за цими договорами не відбувались, через що виникла поточна дебіторська заборгованість в розмірі 695 520,00 грн. Витрати на оренду цих транспортних засобів за 2020 рік склали 320 255, 34 грн. Повідомлено, що усі договори укладались без розробки техніко-економічних обґрунтувань. Додатково інформовано, що є документальні ознаки порушень інтересів ПрАТ «Азовкабель» через перелік господарських операцій з іншими юридичними особами, афільованими з ОСОБА_5 , а саме: ТОВ «Азовсинтез», ТОВ «Берті», ТОВ «Енергобудгруп», ТОВ «Маркет Груп Бердянськ», а також ФОН ОСОБА_6 , ФОЛ ОСОБА_7 .

Проведеною перевіркою було встановлено, що між ПрАТ «Азовекабель в особі генерального директора ОСОБА_1 та ТОВ «Кабельно-провідникова продукція Азовкабель» в особі директора ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу (номер невідомий) від 21.02.2020, за яким позивачем на користь відповідача було продано транспортній засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, білого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_2 (поточний: НОМЕР_3 ).

Передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна (п. 2.1. договору). Право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору (п. 2.2. договору).

За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 24000,00 грн. (п. 3.1. договору).

Покупець зобов`язаний в порядку та на умовах, визначених цим договором, сплатити продавцеві ціну транспортного засобу зазначену у п. 3.1. договору (п. 5.1. договору).

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (п. 9.1. договору).

Позовні вимоги ґрунтуються на твердженнях позивача, що договір купівлі-продажу транспортного засобу від 21.02.2020 укладений всупереч інтересам ПрАТ «Азовкабель» та був одним з переліку дій, направлених на реалізацію змови керівників сторін щодо позбавлення позивача активів та зменшення його доходів, з порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України, з порушенням вимог ч. 3 ст. 92 ЦК України, із зловживанням власними повноваженнями, при цьому усвідомлюючи, що оскаржуваний правочин за наслідками не відповідає дійсним інтересам та волевиявленню позивача, як юридичної особи, та призведе до спричинення йому шкоди, що є підставою для визнання його недійсним у відповідності до ч. 1 ст.215 ЦК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами ст. 16 Цивільного кодексу України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

За положеннями ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

На думку позивача, договір купівлі продажу транспортного засобу від 21.02.2020 був укладений внаслідок зловмисної домовленості генерального директора ПрАТ Азовкабель ОСОБА_1 з директором ТОВ КПП Азовкабель ОСОБА_2 і був направлений на неправомірне позбавлення позивача активу.

Так, ТОВ КПП Азовкабель, як юридична особа, було зареєстровано 06.12.2017 під назвою Товариство з обмеженою відповідальністю Юг-Кабель, 17.08.2018 назву змінено на поточну, а з 01.04.2019 вид діяльності був змінений на 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

Засновником та директором ТОВ КПП Азовкабель є колишній працівник ПрАТ Азовкабель - бухгалтер ОСОБА_2 , яка пропрацювала з 01.09.2014 по 27.12.2017 і була звільнена саме у зв`язку із переведенням на роботу до ТОВ КПП Азовкабель, про що свідчить довідка № 02 від 09.03.2021 та наказ № 106-П від 01.09.2014 про прийняття на роботу, наказ № 245-п від 27.12.2017 про звільнення з роботи.

За поясненнями позивача, з січня 2019 року без економічно обґрунтованих підстав з власної ініціативи генерального директора ОСОБА_1 та колишнього фінансового директора ПрАТ Азовкабель гр. ОСОБА_5 , який після звільнення в 2018 році фактично продовжив розпоряджатися фінансовими коштами та активами підприємства через ТОВ КПП Азовкабель почалось здійснення операцій щодо постачання сировини для виробництва позивача та збуту його продукції. На підтвердження вказаного факту надано службові записки працівників позивача.

В лютому 2020 року на користь ТОВ КПП Азовкабель без об`єктивних причин було відчужено частину автопарку ПрАТ Азовкабель (транспортних засобів, що використовуються у виробництві позивача) без здійснення відповідачем фактичної оплати за такими правочинами, в тому числі і за спірним договором, з наступною передачею відповідачем придбаних автотранспортних засобів в платну оренду позивачу.

Також в межах виведення активів ПрАТ Азовкабель генеральним директором ОСОБА_1 з ТОВ КПП Азовкабель було укладено: договір від 15.02.2021 про купівлю-продажу електричного обладнання головної понижувальної підстанції, договір від 02.03.2021 про купівлю-продаж будівлі головної понижувальної підстанції, яку відповідачем передано в іпотеку фізичній особі за договором від 04.03.2021.

За викладеними фактами здійснюються відповідні кримінальні провадження, а зазначені правочині оскаржуються ПрАТ Азовкабель в Господарському суді Запорізької області в інших справах.

Позивач зазначає, що оскаржуваний договір був укладений всупереч інтересам ПрАТ Азовкабель та був одним з переліку дій, направлених на реалізацію змови керівників сторін щодо позбавлення ПАТ Азовкабель активів та зменшення його доходів, з порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Вказане підтверджується, зокрема, тим, що 21.02.2020 укладено оскаржуваний договір, який відповідачем не оплачений по сьогоднішній день, але право власності переходить до покупця з моменту підписання договору (п. 2.2. договору).

Також, 21.02.2020 ТОВ Кабельно-провідникова продукція Азовкабель в особі директора ОСОБА_2 (Наймодавець) та ПрАТ Азовкабель (в особі генерального директора Забіяки М.О. (Наймач) укладено договір № 1 ТЗ найму (оренди) транспортних засобів, відповідно до п. 1.1. якого наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) транспортні засоби, характеристики яких вказуються у переліку транспортних засобів, який є додатком цього договору.

Плата за користування наймачем об`єктом найму (автомобілем) встановлена сторонами у розмірі додатків до цього договору, та які наймач зобов`язується виплачувати наймодавцю (п. 3.1. договору оренди).

Відповідно до додатку № 1 до договору оренди в найм було передано у т.ч. транспортний засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, білого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_2 (поточний: НОМЕР_3 ), вартістю 240000,00 грн.

21.02.2020 сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі транспортних засобів.

При цьому ніякого економічного сенсу для ПрАТ Азовкабель від такої операції немає, завдяки таким орендним відношенням щодо проданих відповідачу транспортних засобів позивач отримав додаткових витрат на загальну суму 358 100, 34 грн. вартість оренди за 2020, 2021 роки, про що свідчить довідка, яка міститься в матеріалах справи.

В той час, загальна заборгованість відповідача за договорами купівлі-продажу транспортних засобів в розмірі 695 520, 00 грн., що підтверджується довідкою.

Продаж за оскаржуваним договором був здійсненим не за ринковою ціною, оцінка транспортного засобу не відбувалась, за основу продажної ціни було взято балансову вартість майна, причому незважаючи на нездійснення відповідачем оплати, позивач здійснює на його користь виплати орендної плати, що явно суперечить господарсько - економічним інтересам позивача.

Після припинення повноважень ОСОБА_1 , початку внутрішніх перевірок, порушень кримінальних та судових справ, відповідач направляє позивачу лист вих. № 35 від 29.03.2021, за яким повідомляє про припинення оренди та термінову передачу транспортних засобів підрозділам Збройних Сил України.

Позивач впевнений, що наведена послідовність подій не має випадкового характеру, а свідчить про конкретний умисел з боку гр. ОСОБА_1 та відповідача в особі ОСОБА_2 , які під час укладання оскаржуваного договору діяли недобросовісно і нерозумно, з порушенням вимог ч. 3 ст. 92 ЦК України, із зловживанням власними повноваженнями, при цьому усвідомлюючи, що оскаржуваний договір за наслідками не відповідає дійсним інтересам та волевиявленню позивача, як юридичної особи, та призведе до спричинення йому шкоди.

При цьому, ПрАТ Азовкабель як підприємство ніколи не робило пропозицій щодо відчуження власних транспортних засобів та не займалось пошуком потенційних покупців, і не існує жодної об`єктивної підстави та доведеної доцільності відчуження цих активів для позивача.

Оскаржуваний договір укладався без розробки економічного обґрунтування, без відповідних погоджень та рішень вищих керівних органів ПрАТ Азовкабель, без дотримання встановленого порядку оцінки його предмету згідно до приписів п.20 ч.2 ст.52 Закону України Про акціонерні товариства та п.п. 8.45 Статуту ПАТ Азовкабель.

Немає ніякого сенсу продавати актив, що активно задіяний на виробництві, для того щоби потім орендувати його ж у покупця, і такі операції суперечать господарським інтересам позивача, - що повністю усвідомлювали підписанти оскаржуваного договору.

Частина 3 ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.2018 у справі № 522/15095/15-ц (провадження N 61- 11797св18) зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою відповідно до статті 232 ЦК України є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника наступного складу цивільного правопорушення: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином, має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Критерій зловмисності не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 07.08.2019 в справі № 753/7290/17 (провадження N9 61-11158св19).

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22.10.2019 у справі N 911/2129/17 щодо питання про застосування частини першої статті 232 ЦК України у вирішенні позовів про визнання правочину, вчиненого керівником юридичної особи, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, застосування вказаної норми у подібних правовідносинах можливе з огляду на таке.

Правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, втому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають із юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Між юридичною особою та її посадовою особою виникають правовідносини, що ґрунтуються на акті юридичної особи, передбачають права та обов`язки сторін у цих правовідносинах, зокрема відповідальність представника за неналежне здійснення представництва.

Те, що наслідком визнання правочину недійсним за приписами статті 232 ЦК України, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони солідарного відшкодування збитків, не звужує межі застосування частини першої статті 232 ЦК України лише до правовідносин на підставі договору, а є приведенням права довірителя відшкодовувати збитки у відповідність до встановленого законодавчого регулювання представництва на підставі акту органу юридичної особи та представництва за законом.

Позивач зазначає, що згідно з оприлюдненої у вільному доступі 22.04.2020 Річної інформації емітента цінних паперів за 2019 рік, ідентичність та достовірність якої підтверджена та розкрита відповідно до вимог Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.12.2013 № 2826, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.12.2013 за № 2180/24712 (із змінами) саме Генеральним директором Забіякою Максимом Олександровичем, в Розділі 18. Опис бізнесу викладена інформація про фінансовий стан ПрАТ Азовкабель, а саме:

1) в підрозділі Інформація про основні засоби емітента, включаючи об`єкти оренди та будь-які значні правочини емітента щодо них; виробничі потужності та ступінь використання обладнання; спосіб утримання активів, місцезнаходження основних засобів. Крім того, необхідно описати екологічні питання, що можуть позначитися на використанні активів підприємства, плани капітального будівництва, розширення або удосконалення основних засобів, характер та причини таких планів, суми видатків, в тому числі вже зроблених, опис методу фінансування, прогнозні дати початку та закінчення діяльності та очікуване зростання виробничих потужностей після її завершення Генеральним директором Забіякою Максимом Олександровичем зазначмо, що Оренду основних засобів Товариство не здійснює... Всі основні засоби підприємства використовуються в виробничому процесі за призначенням... Ступінь використання обладнання 100%.

Таким чином, Генеральний директор Забіяка М.О. прилюдно поінформував будь-яку зацікавлену особу, що всі основні засоби ПрАТ Азовкабель, в тому числі транспортні засоби, використовуються в виробничому процесі за призначенням та відсутня необхідність їх продажу.

2) в підрозділі Опис обраної політики щодо фінансування діяльності емітента, достатність робочого капіталу для поточних потреб, можливі шляхи покращення ліквідності за оцінками фахівців емітента Політика фінансування діяльності емітента Генеральним директором Забіякою Максимом Олександровичем зазначено, що Товариство у своїй діяльності робить акцент на використанні власних обігових коштів, але також використовує кредитне фінансування … робочого капіталу достатньо для поточних проектів.

Таким чином, станом на 30.04.2019 ПрАТ Азовкабель мало достатньо обігових коштів не мало наміру продавати основні засоби.

3) в підрозділі Проблеми, які впливають на діяльність емітента; ступінь залежності від законодавчих або економічних обмежень не містить повідомлення Генерального директора Забіяки Максима Олександровича про відсутність чи обмеженість обігових коштів.

4) в підрозділі Інформація про загальні збори акціонерів (учасників), зафіксоване питання 11. порядку денного загальних зборів, які відбулись 25.04.2019 та стосувалось попереднього схвалення (попереднього надання згоди на вчинення) значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, та надання повноважень на укладання таких правочинів. Зборами акціонерів було прийняте рішення Попередньо схвалити (попередньо надати згоду на вчинення) наступні значні правочини, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення: продаж основних засобів граничною сукупною вартістю 28 000 000,00 гри. в випадку відсутності оборотних коштів.

У ПрАТ Азовкабель за період з 26.04.2019 по 28.04.2021 (дата оприлюднення інформації емітента за 2020) відсутній дефіцит обігових коштів, в тому числі на дату укладання договору купівлі-продажу транспортних засобів.

Зазначене свідчить, що участь ТОВ КПП Азовкабель в укладенні договору була формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ПрАТ Азовкабель майна та, в подальшому, грошових коштів через укладений договір оренди транспортного засобу.

На наявність недобросовісної поведінки з боку відповідача, також, вказує й відсутність оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу, хоча це суперечить самому тексту договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21.02.2020. До того ж, оцінка вартості транспортного засобу не проводилась.

В даному випадку, в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника ПрАТ Азовкабель - генерального директора Забіяки М.О., який усвідомлював, що вчиняв оскаржуваний договір усупереч інтересам довірителя ПрАТ Азовкабель та бажав (або свідомо допускав) їх настання.

Про вказане свідчить укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та одночасне взяття цього транспортного засобу в оренду, що підтверджується укладанням сторонами договору № 1 ТЗ найму (оренди) транспортних засобів від 21.02.2020.

Опублікування у вільному доступі Річної інформації емітента цінних паперів за 2019 рік, відповідно до якої всі транспортні засоби використовуються у виробничому процесі за призначенням та відсутня необхідність у їх продажу, зроблено акцент на використанні власних обігових коштів та можливість укладення значних правочинів сукупною вартістю 28000000,00 грн. в випадку відсутності оборотних коштів.

На теперішній час, відповідачем не сплачено ціну за придбаний транспортний засіб за оскаржуваним правочином.

Представник позивача неодноразово зазначав про це у судових засіданнях та безпосередньо у позовній заяві.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Представником відповідача не надано належних доказів здійснення ним оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 21.02.2020 у розмірі 24000,00 грн.

Крім того, відповідно до п. 8.45 Статуту ПрАТ Азовкабель до компетенції наглядової ради належить вирішення питання щодо прийняття рішення про обрання оцінювача майна товариства та затвердження умов договору, що укладатиметься з ним, встановлення розміру оплати його послуг.

Під час укладання оскаржуваного договору наглядова рада ПрАТ Азовкабель будь-яких рішень щодо оцінки транспортного засобу не приймала, оскільки оцінка не проводилась, про що також неодноразово у судових засіданнях зазначав представник позивача.

Тобто, дії колишнього директора ПрАТ Азовкабель ОСОБА_1 свідчать про виведення активів підприємства перед звільненням з посади, що призвели до порушення майнових інтересів юридичної особи, та суперечили волі довірителя.

Дії директора ТОВ КПП Азовкабель Гончар І.М. щодо передачі в той же день 21.02.2020 (в день продажу транспортного засобу) в оренду придбаного транспортного засобу, а також відсутність оплати за отриманий транспортний засіб також свідчать про наявність волі відповідача на здійснення дій, які суперечать інтересам ПрАТ Азовкабель.

Для ПрАТ Азовкабель настали негативні наслідки у вигляді втрати права власності на спірний автомобіль, відсутності отримання навіть тих коштів, які були зазначені у оспорюваному правочині та понесення додаткових витрат у вигляді орендних платежів.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на приведені вище обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість і законність позову та про безпідставність доводів відповідача, приведених ними в обґрунтування заперечень проти позову.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (номер невідомий) від 21.02.2020, за яким Приватним акціонерним товариством Азовкабель, ідентифікаційний код юридичної особи 31600918 (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-І) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Кабельно-провідникова продукція Азовкабель, ідентифікаційний код юридичної особи 41784404 (71122, Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14 кв. 27) продано транспортний засіб марки Volkswagen модель: Polo, 2006 року випуску, білого кольору, номер кузову: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_2 (поточний: НОМЕР_3 ).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Кабельно-провідникова продукція Азовкабель, ідентифікаційний код юридичної особи 41784404 (71122, Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27) на користь Приватного акціонерного товариства Азовкабель, ідентифікаційний код юридичної особи 31600918 (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-І) - 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.08.2021.

Суддя Т.А. Азізбекян