РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2021Справа № 910/3645/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/3645/21

за Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад

"Міжрегіональна академія управління персоналом"

до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва"

про визнання продовженим договору оренди

За участю представників сторін:

від позивача: Машкова С.О.;

від відповідача: Журавель Д.В.;

від третьої особи: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання продовженим Договору оренди №110 від 28.01.2000 на оренду нежитлового приміщенн на тих же умовах до 28.01.2030.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Договір оренди №110 від 28.01.2000 був автоматично пролонгований на тих же умовах на той же строк (з 28.01.2020 до 28.01.2030), на підставі пункту 10.6. Договору, ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, що діяла станом на 28.01.2020), ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України, до введення в дію Закону № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

31.03.2021 через канцелярію суду від Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" надійшли документи на виконання ухвали від 15.03.2021.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва". Підготовче засідання у справі призначено на 13.05.2021.

28.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній погоджується на продовження строку дії договору оренди, за умови врахування орендної плати, розрахованої КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва".

29.04.2021 від третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких вона просить врахувати під час розгляду справи положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 № 157-ІХ, Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 № 483 та рішення Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 «Про затвердження положення про оренду майна територіальної громади міста Києва».

Присутній у підготовчому засіданні 13.05.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача та третьої особи в засідання суду не з`явились.

Суд продовжив строк підготовчого провадження відповідно до ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів та ухвалою від 13.05.2021 відклав підготовче засідання у справі на 17.06.2021.

21.05.2021 від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

15.06.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд визнати укладеною додаткову угоду про поновлення Договору оренди нежитлового приміщення № 110 від 28.01.2000 у викладеній позивачем редакції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.06.2021 прийнято заяву Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" про зміну предмету позову до розгляду. Підготовче засідання у справі №910/3645/21 відкладено на 01.07.2021.

23.06.2021 від третьої особи до суду надійшли пояснення.

30.06.2021 від третьої особи до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

В судовому засіданні 01.07.2021, враховуючи відсутність будь-яких інших заяв і клопотань представників сторін та оскільки судом вирішені питання, зазначені у ч. 2 ст.182 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснені усі дії, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.07.2021.

Ухвалою від 01.07.2021 повідомлено Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" як третю особу у справі про призначення справи до судового розгляду по суті на 29.07.2021.

Присутній у судовому засіданні 29.07.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача проти позову не заперечував з урахуванням позиції, викладеної ним у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.

У судовому засіданні 29.07.2021, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

28.01.2000 між Фондом державного майна України (орендодавець) та Міжрегіональною Академією персоналом (орендар) було укладено Договір № 110 на оренду нежитлового приміщення, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення в будинку гуртожитку для розміщення в них підрозділів Академії, з метою проведення освітньої діяльності, для підготовки студентів, загальною площею 3890,20 кв. м, яке знаходиться на балансі ВАТ «Київський завод художнього скла» за адресою: м. Київ, вул. Фрометівська, 2 (далі - Договір № 110).

Відповідно до п. 2.1. Договору № 110 вступ орендаря у користування майном настає одночасно із підписанням сторонами договору. Акт прийому-передачі вказаного майна підписується між балансоутримувачем майна та орендарем і подається на погодження з орендодавцем.

Пунктом 10.1. Договору № 110 сторони домовились, що цей договір діє з моменту його підписання і до 28.01.2010 строком на 10 років

Згідно з п. 10.3. Договору № 110 зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом 20 днів. Одностороння відмова від виконання договору та внесених змін не допускаються.

Відповідно до п. 10.6. Договору № 110 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно п. 10.2. Договору № 110 умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору та у випадках, коли після його укладення, законодавством встановлено правила, що погіршують становище Орендаря.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.09.2011 року у справі № 36/229, яке набрало законної сили, було визнано Договір № 110 продовженим на строк до 28.01.2020.

Вищевказаним рішенням суду у справі № 36/229 встановлено:

- 12.02.2000 балансоутримувач передав, а орендар прийняв приміщення, що є предметом Договору № 110;

- 17.10.2003 розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1928 «Про прийняття-передачу відомчого житлового фонду, зовнішніх інженерних мереж, об`єкта комунального призначення, обладнання об`єктів енергопостачання та об`єкта соціальної інфраструктури Відкритого акціонерного товариства «Київський завод художнього скла» приміщення в будинку гуртожитку, загальною площею 3 890, 20 кв.м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрометівська, 2, прийнято до комунальної власності територіальної громади Голосіївського району у місті Києві.

Надалі, рішенням Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 "Про питання організації управління районами в м. Києві" було вирішено припинити з 31.10.2010 шляхом ліквідації районні в м. Києві ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 30.09.2010 № 787 "Про організаційно правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 "Про питання організації управління районами в м. Києві" утворено з 31.10.2010 у районах м. Києва районні в місті Києві державні адміністрації.

На підставі рішення Київської міської ради від 28.10.2010 № 183/4995 "Про окремі питання організації управління районами в місті Києві" та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 10.12.2010 № 1112 "Про питання організації у управління районами в місті Києві" майно комунальної власності міста Києва (що знаходиться в Голосіївському районі) передано до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Згідно рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва" районні в місті Києві державні адміністрації уповноважено виступати орендодавцями майна територіальної громади міста Києва щодо майна, яке передане їм в управління.

Таким чином, орендодавцем майна, що є предметом Договору № 110, на даний час виступає Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (відповідач).

Балансоутримувачем майна, переданого до сфери управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, при укладенні договору було Комунальне підприємство Голосіївського району м. Києва "Розрахунковий центр "Голосіїво".

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 №0270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва", Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району" перейменовано в Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" та віднесено до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Вказаним рішенням також вирішено реорганізувати Комунальне підприємство Голосіївського району в м. Києві "Розрахунковий центр "Голосіїво" (балансоутримувач) шляхом приєднання його до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва".

Таким чином, на сьогоднішній день балансоутримувачем майна територіальної громади міста Києва щодо майна, яке передане в управління Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, є Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" (третя особа).

Відповідно до п. 9.5. Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (із змінами та доповненнями та чинного до 23.07.2020), балансоутримувачі є отримувачами орендної плати.

Позивач зазначив, що продовжує користуватися орендованим приміщенням. Протягом одного місяця після закінчення строку дії Договору № 110 (з 28.01.2020 року) жодних листів, повідомлень про припинення договору від орендодавця на адресу Академії не надходило. Крім того, від орендодавця не надходило жодних претензій до позивача (орендаря) щодо виконання своїх зобов`язань за договором.

Орендар продовжує сплачувати орендну плату, відповідно до п. п. 3.1, 3.2 Договору №110, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, що наявні в матеріалах справи.

З огляду на викладене, позивач вважає, що Договір № 110 був автоматично пролонгований на тих же умовах на той же строк (з 28.01.2020 до 28.01.2030), на підставі пункту 10.6. Договору № 110, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у редакції, що діяла станом на 28.01.2020), ст. 764 Цивільного кодексу України та ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України.

Договір № 110 був автоматично пролонгований до введення в дію нової редакції Закону № 157-IX «Про оренду державного та комунального майна» (01.02.2020).

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

У зв`язку зі зміною орендодавця та поновленням договору оренди на строк з 28.01.2020 до 28.01.2030, позивач звернувся до відповідача з листом №609 від 12.02.2021, в якому просив направити свого уповноваженого представника 24.02.2021 о 14-00 до офісу (кв.) № 10, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 23/16, до нотаріуса Київського міського нотаріального округу Азарової Наталі Ігорівни для підписання та нотаріального посвідчення додаткової угоди № 2/1 від 12.02.2021 про продовження дії Договору оренди нежитлового приміщення № 110 від 28.01.2000 року.

Позивач вказав, що відповідач викладене у листі №609 від 12.02.2021 прохання не виконав.

26.02.2021 позивач отримав лист від відповідача № 100-2712 від 22.02.2021, яким останній повідомив, що не вбачає підстав для підписання додаткової угоди про продовження дії договору оренди нежитлового приміщення № 110 від 28.01.2000 року, посилаючись на положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна», який набув чинності з 01.02.2020, тобто після автоматичної пролонгації Договору № 110.

Викладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який діяв у редакції станом 28.01.2020, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 759 ЦК України та ч. 1 ст. 283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об`єктами оренди за цим Законом є, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

У відповідності до ч. 1 ст. 287 ГК України орендодавцями щодо державного та комунального майна є: 1) Фонд державного майна України, його регіональні відділення - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом; 2) органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим або місцевими радами управляти майном, - відповідно щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим або є у комунальній власності; 3) державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом; 4) державне підприємство із забезпечення функціонування дипломатичних представництв та консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних міжурядових організацій в Україні Державного управління справами - щодо нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна цього підприємства.

За приписами ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є, зокрема, органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Згідно з ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також визначені у ст. 764 ЦК України, якою встановлено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Положення ст. 764 ЦК України передбачають таку правову конструкцію як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Наведена норма Закону визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому, для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість - відсутність заяви (повідомлення) однієї із сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

Відсутність такого заперечення може мати прояв у "мовчазній згоді" і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Норма ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не вказує на те, що відповідна вимога про припинення чи зміну договору оренди має називатися виключно заявою. Така заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 914/433/16, від 09.04.2019 у справі № 904/3415/18, від 29.05.2018 у справі № 923/854/17, від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17 та від 03.04.2019 у справі № 911/928/18.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі "Стретч проти Об`єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії" встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором, та зазначено, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" зазначено, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей. З наведеного слідує висновок про те, що по-перше, особа, якій відповідним рішенням надано право користування земельною ділянкою, набуває право власності на майно у вигляді правомірних очікувань щодо набуття у майбутньому права володіння майном (право оренди) ще до укладення відповідного договору оренди на виконання даного рішення, по-друге, після укладення відповідного договору оренди у особи виникає право мирно володіти майном, яким є майнові права (право оренди) протягом певного строку. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права (права оренди), є об`єктом правового захисту згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України.

Ураховуючи викладені положення законодавства та правові висновки, а також те, що: 1) пунктом 11.2. договору оренди сторони погодили, що всі зміни та доповнення до цього договору вважаються дійсними лише в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані обома особами; 2) пунктом 10.6. договору оренди сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором 3) відповідач у місячний термін після закінчення строку дії договору не надано позивачу заперечень щодо продовження дії цього договору, суд визнає, що в даному випадку наявні підстави для визнання спірного договору поновленим на тих самих умовах та на той самий строк.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Наслідком вирішення господарського спору повинно бути відновлення порушеного (невизнаного, оспорюваного) права чи охоронюваного законом інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Продовження договору оренди в судовому порядку в передбачений договором спосіб вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин, а й необхідності укладення додаткової угоди як підстави продовження орендних прав і обов`язків, що було передбачено погодженим сторонами пунктом 11.2. договору.

Отже, суд зауважує, що у такому випадку належним способом захисту порушеного права є позов про визнання продовженим договору оренди на той самий строк і на тих самих умовах шляхом оформлення (укладення) відповідного додаткового договору, оскільки сама по собі вимога про визнання продовженим договору оренди не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу вказівки умов договору оренди на обов`язковість оформлення поновлення договору саме шляхом укладення додаткового договору.

Таким чином, суд встановив наявність усіх підстав для визнання договору продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, що тягне за собою визнання додаткового договору укладеним на умовах, запропонованих позивачем.

При цьому, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача щодо незгоди з сумою орендних платежів, які підлягають сплаті на підставі договору оренди, оскільки врегулювання розбіжностей сторін щодо розміру орендної плати підлягає вирішенню в окремому порядку та не пов`язано з підставами поновлення договору оренди в силу закону.

Отже, позов Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" підлягає задоволенню.

Згідно ч. 9 ст. 238 ГПК України, у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 ГК України, день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язок сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 237-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати укладеною додаткову угоду № 2/1 до Договору оренди нежитлового

приміщення № 110 від 28.01.2000 року (про поновлення договору) у наступній редакції:

«ДОДАТКОВА УГОДА № 2/1

до Договору оренди нежитлового приміщення № 110 від 28.01.2000 року

м. Київ

Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (далі - «Орендодавець»), в особі Голови Садового Сергія Миколайовича, що діє на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ», з однієї сторони, та

Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (далі - «Орендар»), в особі Президента Щокіна Ростислава Георгійовича, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони,

разом іменуються «Сторони», а кожна окремо - «Сторона», уклали цю Додаткову угоду № 21 до Договору оренди нежитлового приміщення № 110 від 28.01.2000 року, далі за текстом - «Угода», про наступне:

1. Сторони погодились преамбулу Договору оренди нежитлового приміщення № 110 від 28.01.2000 року викласти у наступній редакції:

«Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація (далі - «Орендодавець»), в особі Голови Садового Сергія Миколайовича, що діє на підставі Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та Регламенту, з однієї сторони, та Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом» (далі - «Орендар»), в особі Президента Щокіна Ростислава Георгійовича, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони, разом іменуються «Сторони», а кожна окремо - «Сторона», уклали цей договір, далі за текстом - «Договір» про наступне:»

2. Сторони погодилися, що на підставі пункту 10.6. Договору оренди нежитлового приміщення № 110 від 28.01.2000 року дія Договору продовжена на десять років до 28 січня 2010 року.

3. Ця Угода скріплена печатками та підписами Сторін у двох оригінальних примірниках українською мовою, кожен з яких має рівну юридичну силу, по одному для кожної із Сторін.

4. Ця Угода набирає чинності з моменту підписання її Сторонами.

5. Усі суперечки або розбіжності, які можуть виникнути в процесі виконання цієї Угоди або у зв`язку з нею, підлягають розгляду і вирішенню шляхом переговорів. У разі неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір вирішується в судовому порядку згідно чинного законодавства.

Юридичні адреси та реквізити Сторін:

Орендодавець: Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація

03039, м. Київ, проспект Голосіївський, 42

Голова

Садовий С. М.____________________

Орендар: Приватне акціонерне товариство «Вищий навчальний заклад «Міжрегіональна академія управління персоналом»

03039 м. Київ, вул. Фрометівська,2

Президент

Щокін Р. Г._____________________».

3. Стягнути з Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (03039, м. Київ, просп. Голосіївський, 42; ідентифікаційний код 37308812) на користь Приватного акціонерного товариства "Вищий навчальний заклад "Міжрегіональна академія управління персоналом" (03039, м. Київ, вул. Фрометівська, 2; ідентифікаційний код 00127522) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 09.08.2021.

Суддя А.І. Привалов