ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року Справа № 903/64/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Пузирко В.В.,

за участю представників:

позивача- Хитрик Н.В.;

відповідач 1- Букало Я.Я.;

відповідач 2- не з`явився;

відповідач 3- не з`явився;

третя особа- Багацький Є.В.;

прокуратура- Безпалов А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача 1-Старовижівської селищної ради на рішення господарського суду Волинської області від 26.05.2021, повний текст якого складено 01.06.2021, у справі №903/64/21 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі

Кабінету Міністрів України м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача

Державне підприємство "Старовижівське лісове господарство"

смт.Стара Вижівка Влинської обл.

до 1. Старовижівської селищної ради смт.Стара Вижівка Влинської обл.

2. Ковельська районна державна адміністрація Волинської області м.Ковель

3. Головного управління Держгеокадастру у Волинській області м.Луцьк

про визнання незаконними та скасування розпоряджень Старовижівської районної

державної адміністрації, наказу Головного управління Держгеокадастру у

Волинській області, усунення перешкод у здійсненні права розпорядження

земельною ділянкою шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та

їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної

реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі,-

У лютому 2021 року заступник керівника Волинської обласної прокуратури (надалі в тексті Прокурор) звернувся до господарського суду Волинської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України (надалі в тексті КМУ) до Старовижівської селищної ради (надалі в тексті Селищна рада), Ковельської районної державної адміністрації Волинської області (надалі в тексті Державна адміністрація), Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (надалі в тексті Управління Геокадастру) про визнання незаконним та скасування розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 «Про затвердження тех-нічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призна-чення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старо-вижівського району» в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 1,9691 га з кадастровим №:06:000:0192; про визнання незаконним та скасування п.507 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318»; про визнання незаконним та скасування п.177 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 № 3-1956/15-19-СГ від 23.10. 2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» щодо пере-дачі земельної ділянки площею 1,9691 га з кадастровим № :06:000:0192 у комунальну власність Старовижівської селищної ради; про усунення перешкод у здійсненні Кабміном права розпорядження земельною ділянкою площею 1,9691 га, кадастровий номер :06:000: 0192 шляхом скасування її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі; про усунення перешкод у здійсненні Кабміном права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської район-ної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09. 2020, індексний номер 54191097, яким проведено державну реєстрацію за Старовижівською селищною радою права власності: комунальна на земельну ділянку площею 1,9691 га з кадастро-вим №:06:000:0192 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогоспо-дарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Старовижівської селищної ради, а саме: права власності комунальна на земельну ділянку площею 1,9691 га з кадастровим №:06:000:0192 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподар-ського виробництва; про усунення перешкод у здійсненні Кабміном права розпорядження земель-ною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністра-тивних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. про державну реєст-рацію прав та їх обтяжень від 16.01.2017, індексний номер 33441340, яким проведено державну реєстрацію за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області права власності: державна на земельну ділянку площею 1,9691 га з кадастровим №:06: 000:0192 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності державна на земельну ділянку площею 1,9691 га з кадастровим №07250832,00:06:000:0192 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії Старовижівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру в області спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільсько-господарського призначення. Вирішення питання про вилучення земель лісогосподарського призначення та зміну їх цільового призначення регулюється ст.ст.20,122,149,150 ЗК України та є виключною компетенцією КМУ. Зважаючи на те, що в порушення вимог чинного законодавства у Державному земельному кадастрі невірно визначено категорію землі та її цільове призначення, що також стало однією з підстав для подальшої її передачі до земель комунальної власності, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст.16 ЦК України, усунувши перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі.(т.1, арк.справи 1-27).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 08.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №903/64/21 та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Старовижівське лісове господарство» (надалі в тексті Старовижівський держліс-госп).(т.1, арк.справи 131-132).

Рішенням господарського суду Волинської області від 26.05.2021 позов Прокурора задово-лено в повному обсязі. Рішення вмотивоване тим, що діями Старовижівської районної державної адміністрації (правонаступник Ковельська районна державна адміністрація Волинської області) та Головного управління Держгеокадастру в області вилучено земельну ділянку лісового фонду та змінено цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення; беручи до уваги, що у Державному земельному кадастрі в порушення вимог чинного законодавства невірно визначено категорію землі та її цільове призначення, що також стало однією з підстав для подальшої її передачі до земель комунальної власності, зважаючи на те, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст.16 ЦК України, усунувши перешкоди в розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову і задово-лив його у повному обсязі.(т.2, арк.справи 225-232).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Старовижівська селищна рада подала скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господ-дарського суду Волинської області від 26.05.2021 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.(т.3, арк.справи 1-13).

Обґрунтовуючи скаргу Селищна рада зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не врахував, що за приписами статтей 2, 19, 99-102 Земельного кодексу Української PCP 1990 року, який діяв під час виникнення спірних відносин у 2000 році, ст.5 Лісового кодексу України надання земельних ділянок, в тому числі лісового фонду, здійснюється через проекти відведення і затвердження цих проектів відведення органами, до компетенції яких відноситься це питання. При ухваленні рішення судом не враховано те, що рішенням Волинської обласної ради від 18.08.2000 №13/2 надано дозвіл державним лісгоспам державного лісогосподарського об`єднання «Волиньліс» на складання проектів відведення земель лісового фонду. Проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки площею 1,9691 га за кадаст-ровим №:06:000:0192 не був погоджений і затверджений у встановленому законодавст-вом порядку і відповідний орган місцевого самоврядування не приймав рішення про передачу земельних ділянок у постійне користування ДП «Старовижівське лісове господарство». Суд не врахував, що при розробленні технічної документації була врахована Проектна документація по формуванню території та встановленню адміністративних меж Нововижівської сільської ради (1991р) (розробник «Волинський філіал інституту УкрНДІ земпроект») згідно до якої вищезазна-чена земельна ділянка входила до складу земель сільськогосподарського призначення (склад угідь рілля), що підтверджується також Довідкою відділу Держземагентства у Старовижівському районі відповідно до форми державної статистичної звітності 6-зем від 24.12.2013 №1926/1.13. Апелянт наголошує, що згідно Державного акту на право постійного користування землею на території Нововижівської сільської ради від 01.03.1995 серії ВЛ №001399 Старовижівському держлісгоспу надано землю для постійного користування площею 2681,2 га. Згідно довідки Старо-вижівської селищної ради від 10.03.2021 №172/2.4/2-21 задекларована площа земельних ділянок відповідає Державним актам на право постійного користування землею для ведення лісового господарства. Спірна земельна ділянка площею 1,9691 га не включена до площі земель лісового фонду Старовижівського лісгоспу, який плату за землю не здійснює. Разом з тим, відповідно до проекту роздержавлення земель КСП «Світанок» до 1995 року дана земельна ділянка була відне-сена до земель сільськогосподарського призначення. Жодного рішення щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося і Позивачем не надано. Позивачем та Старовижівським лісгоспом не надано доказів на підтвердження того, що до розроблення матеріалів лісовпорядкування 2012 року спірна земельна ділянка була надана йому на праві постійного користування. Отже, на думку Скаржника, розташована на території Старови-жівської селищної ради Старовижівського району Волинської області земельна ділянка площею 1,9691 га, з кадастровим №:06:000:0192 відноситься до земель сільськогосподарського призначення комунальної форми власності. Крім того, згідно Акту перевірки від 11.12.2020 №908- ДК/756/АП/09/01-20: земельна ділянка сільськогосподарського призначення (склад угідь рілля) з кадастровим №:06:000:0192 площею 1,9691 га, яка розташована на території Старови-жівської селищної ради (ОТГ) Старовижівського району Волинської області сформована на основі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Нововижівської сільської ради Старовижівського району Волинської області. Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 21.12.2018 №3-1356/15-18-СГ спірну земельну ділянку правомірно передано до комунальної власності Старовижівської селищної ради Старовижівського району Волинської області. Право комунальної власності зареєстровано 18.09.2020, номер запису 38301281. Згідно матеріалів лісовпорядкування Старовижівського ліс-госпу земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим №:06:000: 0192 площею, 1,9691 га, розташована на території Старовижівської селищної ради (ОТГ) (землі колишньої Нововижвівської сільської ради) Старовижівського району Волинської області входить до земель лісового фонду (квартал 27, виділ 86 Сьомаківського лісництва), однак під час вивчення картографічних матеріалів Державного акту на право постійного користування землею, виданого Старовижівському держлісгоспу розташованому на території Нововижівської сільської ради від 01.03.1995 серії І-ВЛ №001399, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право пос-тійного користування землею за №31 встановлено, що дана земельна ділянка не увійшла до земель наданих у постійне користування для ведення лісового господарства. Відтак, неподання Старовижівським лісгоспом документів (рішень, розпоряджень, наказів органів виконавчої влади чи місцевого самоврядування, проектів землеустрою), які стали підставою для включення земель-ної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим №:06:000:0192 пло-щею 1,9691 га до земель лісового фонду свідчить, на переконання Скаржника, про достовірність наявних у Державному земельному кадастрі відомостей щодо зазначеної земельної ділянки. Крім того, на момент перевірки зазначена земельна ділянка не використовується, заросла чагарниками та деревами, факти штучного лісонасадження не спостерігаються.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито про-вадження у справі №903/64/21.(т.3, арк.справи 25).

08.07.2021 від Прокурора, 12.07.2021 від КМУ, 14.07.2021 від Державного підприємства надійшли відзиви, у яких сторони заперечують проти задоволення апеляційної скарги та просять суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.(т.3, арк.справи 31-42, 54-60, 65-69,).

22.07.2021 від Головного управління Держгеокадастру надійшли пояснення, у яких останнє підтримує скаргу Третьої особи.(т.3, арк.справи 85-90).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 26.07.2021 представник Відповідача-3 надав свої пояснення щодо апеляційної скарги Відповідача-1. Прокурор, представник Позивача та пред-ставник Третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Інші учасники справи не забезпечили явки своїх уповноважених представників у призначе-не на 26.07.2021 судове засідання, при цьому, явка сторін обов`язковою не визнавалась, а мате-ріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» затверджено відповідні технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель згідно з додатком.(т.1, арк.справи 32).

Пунктом 12 додатку до переліку сільських та селищних рад на території яких затверд-жуються технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення віднесено Нововижівську сільську раду та зазначено загальну площу земель 444,8165 га.

Серед вказаних земельних ділянок на території Нововижівської сільської ради за межами населених пунктів проведено інвентаризацію земельної ділянки площею 1,9691 га з кадастровим №:06:000:0192.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-016 земельна ділянка з кадастровим №:06:000:0192 зареєстрована у вказаному кадастрі 31.10.2013 із зазначенням її цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарсь-кого виробництва та категорії земель землі сільськогосподарського призначення.( т.1, арк.справи 35).

Розпорядженням першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318» додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» викладено у новій редакції.(т.1, арк. справи 41).

Додатком до розпорядження від 26.10.2016 №351 визначено Перелік сільських та селищних рад на території яких затверджено технічні документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району.( т.1, арк.справи 42-44).

Пунктом 507 додатку до розпорядження від 26.10.2016 №351 визначено цільове призначення земельної ділянки з кадастровим №:06:000:0192 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 та 26.10.2016 №351, державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33441340 від 16.01.2017, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим №:06:000:0192 із зазначенням форми власності державна та власника Держава Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Волин-ській області.(т.1, арк.справи 47-50).

Відповідно до п.п.5-6 рішення Старовижівської селищної ради від 11.01.2019 №1/24 «Про початок реорганізації Галиновільської сільської ради, Мизівської сільської ради, Нововижівської сільської ради, Поліської сільської ради, Седлищенської сільської ради шляхом приєднання до Старовижівської селищної ради» розпочато процедуру реорганізації Нововижівської сільської ради шляхом приєднання до Старовижівської сільської ради. Старовижівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Нововижівської сільської ради. Згідно відомос-тей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Нововижівська сільська рада припинена як юридична особа 11.09.2020.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» передано Старовижівській селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогос-подарського призначення державної власності загальною площею 2146,7815 га, які розташовані за межами населених пунктів Старовижівській селищної ради, Галиновільської, Нововижівської, Мизівської, Поліської та Седлищенської сільських рад Старовижівського району згідно акту прий-мання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність.(т.1, арк.справи 67).

Відповідно до п.177 додатку до акту приймання-передачі земельну ділянку площею 1,9691 га з кадастровим №:06:000:0192 передано у комунальну власність Старовижівської селищної ради.(т.1, арк.справи 68-71).

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10. 2019 №3-1956/15-19-СГ, державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54191097 від 22.09.2020, відповідно до якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про земельну ділянку з кадастровим №:06:000:0192 із зазначенням форми власності комунальна та власника Старовижівська селищна рада.( т.1, арк.справи 72-76).

Разом з цим, згідно Плану лісонасаджень Сьомаківського лісництва державного підпри-ємства «Старовижівське лісове господарство», який є складовою частиною Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське лісове господарство», земельна ділянка з кадастровим №:06:000:0192, належить до земель лісового фонду.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідь на лист Волинської обласної прокуратури №15-1822 вих-20 від 20.10.2020 щодо законності використання Старовижівським лісгопом земель лісового фонду, Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства повідо-мило, що земельна ділянка з кадастровим №:06:000:0192, що розташована за межами населених пунктів Нововижівської сільської ради (Старовижівської ОТГ) Старовижівського ра-йону повністю накладається на землі державного лісового фонду ДП «Старовижівське ЛГ» (квартал 27 виділ 86) Сьомаківського лісництва. Ділянка була передана згідно рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 №13/2 та розпорядження Волинської обласної ради від 05.09.2000 №100-р. З користування Старовижівського лісгоспу земельна ділянка не вилучалась. Базове лісовпорядку-вання проведено Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проект-ного виробничого об`єднання ВО «Укрдержліспроект» у 2012 році, за результатами якого було схвалено вищезазначений проект. Спірна земельна ділянка на момент її інвентаризації та передачі до земель комунальної власності розташовувалась поруч із лісовим масивом та вкрита деревною рослинністю. Згідно таксаційного опису, який є складовою Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Старовижівське ЛГ» у кварталі 27, виділі 86 ростуть дерева висотою 10 м. Згідно акту обстеження лісової ділянки від 17.12.2020 станом на грудень 2020 року територія кварталу 27, виділу 86 вкрита лісовою рослинністю віком 23 роки.

Інформація про накладення земельної ділянки з кадастровим №:06:000:0192 на земельні ділянки державного лісового фонду Старовижівського лісгоспу стверджується також листом ВО «Укрдержліспроект» від 10.12.2020 №436.(т.1, арк.справи 95).

Вважаючи, що спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Старовижівській селищній раді Прокурор у листопаді 2020 року листом повідомив КМУ щодо можливого представництва інте-ресів держави, з чим останній погодився, не заперечуючи проти ефективного захисту інтересів держави шляхом звернення Прокурора до суду. В позовній заяві Прокурор просив визнати неза-конними та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації та наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, усунути перешкоди у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної реєст-рації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.(т.1, арк.справи 1-27, 100-101, 108-111).

Як зазначалось вище, рішенням від 26.05.2021 у справі №903/64/21 господарський суд Волинської області позов задоволив.(т.3, арк.справи 225-232).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даної справи є земельний спір щодо законності рішень органу місцевого само-врядування та органу державної влади у сфері земельних відносин, скасування державної реєстра-ції і припинення речових прав, а також усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно до ст.19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конститу-цією та законами України.

Згідно ст.55 Земельного кодексу України (надалі в тексті ЗК України) до земель лісогос-подарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насаджен-нями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Водночас, стаття 5 Лісового кодексу України (надалі в тексті ЛК України) встановлює, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спору-дами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місце-вого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або кому-нальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослід-них робіт тощо.(ч.1 ст.57 ЗК України).

Право державної власності на землю, згідно ч.2 ст.84 ЗК України, набувається і реалізується державою в особі Кабінету міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, облас-них, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних орга-нів приватизації відповідно до Закону.

Ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.(статті 7, 8 ЛК України).

За статтями 45, 47, 48, 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціональ-ного використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузе-вими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок ство-рення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а части-ною другою зазначеної Інструкції врегульовується процедура їх виготовлення.

Згідно з п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського під-приємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України.

Натомість вказане спростовує посилання Апелянта на необхідність застосування положень виключно Земельного кодексу Української PCP 1990 року, які були чинними під час виникнення спірних відносин у 2000 році.

Так, з частин 1, 2, 6, 7 ст.20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місце-вого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч.ч. 4, 8 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. КМУ передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визна-чених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

КМУ, згідно ч.9 ст.149 ЗК України, вилучає земельні ділянки державної власності, які пере-бувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення пуб-лічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», крім випадків, визначених частинами 5-8 цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет міністрів України, тому безпідставними є посилання Апелянта на неприйняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про передачу земельних ділянок у постійне користування Старовижівському лісгоспу.

З інформації Секретаріату КМУ від 26.11.2020 №39590//0/2-20 вбачається, що лише із запи-ту Волинської обласної прокуратури від 18.11.2020 №15-2046вих-20 Кабінету міністрів України стало відомо про факт зміни цільового призначення та передачу з державної власності у кому-нальну земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0192, яка фактично перебу-ває у постійному користуванні Старовижівського лісгоспу і розташована за межами населеного пункту на території Нововижівської сільської ради Старовижівського району Волинської області.

Апеляційний суд звертає увагу, що вирішення питання про вилучення земель лісогоспо-дарського призначення та зміну їх цільового призначення регулюється ст.ст. 20, 122, 149, 150 ЗК України та є виключною компетенцією Кабінету Міністрів України.

Однак, документи, на підставі яких голова Старовижівської районної державної адмі-ністрації та його перший заступник видавали оспорювані розпорядження не містять жодних рішень КМУ. Відсутні документи КМУ та покликання на них і при прийнятті наказу Управління Держгеокадастру про передачу зазначеної земельної ділянки з державної власності у комунальну.

Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Старовижівській селищній раді.

Посилання апелянта та Відповідача-3 на те, відповідно до Проекту роздержавлення земель КСП «Світанок» 1995 року спірна земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення, оскільки на графічних матеріалах не відображена зеленим кольором як ліс, (ана-логічне позначення спірної ділянки на кресленнях Коректування планового матеріалу 1997 року КСП «Світанок» Старовижівського району) спростовуються тим, що позначені земельні ділянки площею 1,5 га на схемі Проекту роздержавлення земель КСП «Світанок» 1997 року не відпові-дають за формою та за площею. Земельна ділянка з кадастровим номером :06: 000:0192, яка є предметом позову має площу 1,9691 га. Крім того, ідентифікацію указаних Відповідачами земельних ділянок не підтверджено будь-якими технічними засобами з прив-язками на місцевості, що свідчить про необґрунтованість твердження, що останні і є спірною ділянкою.

Крім того, Проект роздержавлення земель та Корегування планового матеріалу не є доку-ментами, які визначають категорію земель за їх цільовим призначенням, а є лише документами, складеними на виконання Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 та відповідно до Рекомендацій по складанню проектів роздержавлення і приватизації земель сільськогосподарських підприємств і організацій», затверджених Держкомземом України і погоджених з Міністерством сільського господарства і продовольства України та Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва України (15.05.1992) відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» від 13.03.1992 і встановлювали лише факт розпаювання земель, переданих у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперати-вам, сільськогоподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

З аналізу п.7 постанови КМУ від 23.05.2012 №513, якою затверджено Порядок інвента-ризації земель і яка була чинною на час проведення інвентаризації на землях Старовижіської селищної ради у 2013 році визначено, що вихідними даними для проведення інвентаризації земель є матеріали з Державного фонду документації із землеустрою; відомості з Державного земельного кадастру в паперовій та електронній формі, у тому числі Поземельної книги; книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі; файлів обміну даними про результати робіт із землеустрою; містобудівна документація, затверджена в установленому законодавством порядку; планово-картографічні матеріали, в тому числі ортофотоплани, складені за результатами виконання робіт відповідно до Угоди про позику (Проект «Видача державних актів на право власності на землю у сільській місцевості та розвиток системи кадастру») між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку; відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень; копії документів, що посвідчують право на земельну ділянку або підтверджують сплату земельного податку; матеріали, підготовлені за результатами обстеження земельних ділянок щодо їх якісного стану.

Під час проведення інвентаризації земель використовуються матеріали аерофотозйомки, лісовпорядкування, проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, схеми формування екомережі, програми у сфері формування, збереження та використання екомережі.

Таким чином, Проект роздержавлення земель та коректування планового матеріалу не були вихідними документами, передбаченими указаним Порядком для інвентаризації земель. Нато-мість, при проведенні інвентаризації спірної земельної ділянки необхідно було матеріали лісо-впорядкування.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки з кадастровим №:06:000:0192 площа ділянки самозаліснена та складає 60% сосни та 40% берези, а вік дерев становить від 15 до 20 років.

Таким чином, Управлінням Держгеокадастру визнається, що на момент проведення інвен-таризації спірних земельних ділянок на них знаходились лісові насадження і в сільськогоподар-ських цілях земля не використовувалась.

Відтак, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що твердження про належність спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення є помилковим.

Крім того, вказаним спростовуються доводи Апелянта про відсутність доказів на під-твердження того, що спірна земельна ділянка до розроблення матеріалів лісовпорядкування 2012 року була надана Старовижівському лісгоспу.

Окрім того, з графічних матеріалів з питань роздержавлення вбачається, що земельні ділянки, які Відповідач-1 ототожнює зі спірною земельною ділянкою з усіх сторін обмежені лісовими масивами (умовне позначення: кружком).

Ліс тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, Мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.(ч.1 ст.1 ЛК України).

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно- гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, есте-тичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (ч.2 ст.1 ЛК України).

Лісові ділянки можуть бути вкриті лісовою рослинністю, а також постійно або тимчасово не вкриті лісовою рослинністю (внаслідок неоднорідності лісових природних комплексів, лісогос-подарської діяльності або стихійного лиха тощо).(ч.5 ст.1 ЛК України).

Земельна лісова ділянка земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства.(ч.6 ст.1 ЛК України).

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів, регулюються припи-сами Земельного кодексу України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.(ч.2 ст.3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням Земельного кодексу України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (п.«е» ч.1 ст.19 ЗК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (ст.5 ЛК України).

Поняття земель лісогосподарського призначення надається і у ст.55 ЗК України. До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісового рослинністю, а також не вкриті лісового рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господ-дарства.

З аналізу вищезазначених норм лісового та земельного законодавства вбачається, що ліс як тип природного комплексу поєднує як лісову рослинність, так і чагарникову, трав`яну рослинність внаслідок неоднорідності природних комплексів. Аналогічне трактування поняття «землі лісогос-подарського призначення», яке включає землі, які вкриті лісового рослинністю, а також не вкриті лісового рослинністю, в тому числі і болота.

Вбачається, що помилково ототожнюючи поняття «ліси» із земельними ділянками, які вкриті виключно лісовою рослинністю Відповідач-3 дійшов хибного висновку щодо можливості вилучення земель лісогосподарського призначення, які не вкриті лісовою рослинністю, в тому числі і боліт, розташованих на таких землях.

Проте, ліс включає не лише земельні лісові ділянки та лісовкриті землі, оскільки ліс є типом природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганіз-мами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище,

Щодо приналежності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та користування Старовижівського лісгоспу слід зазначити, що рішення Волинської обласної ради від 18.08.2000 №13/2 прийнято в межах повноважень відповідно діючого на той час земельного законодавства, рішення чинне, доказів його скасування чи визнання недійсним не надано.

Із пояснювальної записки до Перспективного плану організації і розвитку лісового госпо-дарства Старовижівського лісгоспу від 2005 року вбачається, що зміни в площі груп і категорій захисності лісів обумовлені прийманням і таксацією земель лісового фонду сільськогосподарських підприємств у 2000 році згідно з рішенням Волинської обласної ради від 08.08.2000 №13/2. Існуючий поділ площі на групи лісів і категорії захисності відповідає господарському призна-ченню, природним і економічним умовам району розташування державного підприємства.

Таким чином, матеріалами справи стверджується, що відбулись зміни в площі груп та категорій лісів, оскільки згідно поділу лісів на групи і категорії захисності (п.2.1.1) вбачається, що площа лісів по підприємству збільшилась на 8224 гектарів.

Аналогічний висновок дозволяє зробити Протокол технічної наради з безперервного лісо-впорядкування у зв`язку із завершенням строку дії Проекту організації і розвитку лісового господ-дарства в підприємствах ДЛГО «Волиньліс» від 16.08.2002 (п.2.1.3), згідно якого оновлення лісовпорядних матеріалів належало виконати у такій послідовності: у 2004 році виготовлення оновлених матеріалів по ДЛГ, які у 2003 році не охоплені оновленням і результатами камеральних робіт з базового лісовпорядкування (Камінь-Каширький, Старовижівський, Луцький, Ратнівський, Ківерцівський, Турійський, Володимир-Волинський).

Також протоколом технічної наради від 29.12.2003 за підсумками розширеного безперерв-ного лісовпорядкування в лісових підприємствах об`єднання «Волиньліс» затверджено результати лісовпорядкування за 2003 рік.

З огляду на наведені вище матеріали, спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель.

Колегія суддів також вважає правильним відхилення судом першої інстанції складеного і поданого Управлінням Держгеокадастру Акту перевірки вимог земельного законодавства щодо спірної ділянки від 11.12.2020 №908-ДК/756/АП/09/01-20, оскільки останній складено з урахуван-ням оспорюваного розпорядження Старовижівської райдержадміністрації від 26.12.2013 №318.(т2, арк.справи 85-88).

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Влас-ник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі немож-ливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом дер-жавної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.(ст.21 ЦК України).

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.(ст.155 ЗК України).

За ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», розпорядження голови держав-ної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституцій-ного Суду України, іншим актам законодавства скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Оскільки, матеріалами справи стверджується, що документи, на підставі яких головою Старовижівської районної державної адміністрації та його першим заступником видавались оспо-рювані розпорядження не містять жодних рішень Кабінету міністрів України і такі ж документи відсутні при прийнятті наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області щодо передачі спірної земельної ділянки з державної власності у комунальну, а спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Старовижівській селищній раді, розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району» в час-тині затвердження такої документації щодо спірної земельної ділянки, від 26.10.2016 №351 «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318» та наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ від 23.10.2019 «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», згідно яких спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення віднесено до земель сільсько-господарського призначення, належить визнати незаконними та скасувати в порядку, визначе-ному ст.ст.16, 21, 393 ЦК України та ст.ст.152, 155 ЗК України, про що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку.

Також переглядаючи оскаржуване рішення в частині заявленої Прокурором вимоги про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом скасування рішень держав-ного реєстратора про державну реєстрацію прав та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, колегія суддів приймає до уваги, що власник земельної ділянки, в силу приписів ч.2 ст.152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за зміс-том статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установ-лене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі протиправного вибуття об`єктів у комунальну власність відповідне порушення, урахо-вуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.

В такому разі позовну вимогу про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном (земельною ділянкою) слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

Земельна ділянка із кадастровим №:06:000:0192 зареєстрована на праві власності за Старовижівською селищною радою, проте в силу закону вона не може перебувати у комунальній власності, тому права держави на реалізацію усіх правомочностей щодо земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягають захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права розпорядження цією земельною ділянкою через скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку.

За змістом ст.ст.3,15,16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За резуль-татами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на віднов-лення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорю-вання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри держав-ного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компен-сує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкоду-вання.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкрет-ним способом захисту свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслід-кам.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(п.1 ч.1 статті 2 Закону Украї-ни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», надалі в тексті Закон).

Державний реєстратор, згідно ст.11 Закону, самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Зако-ном, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону (у редакції, чинній із 16.01. 2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на під-ставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судо-вого рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відпо-відно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Судове рішення, згідно зі ст.26 Закону, має одночасно містити вимогу про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та визнання, зміну чи припинення речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При цьому, згідно п.3 ч.1 ст.346 ЦК України, право власності припиняється у разі припи-нення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.

Станом на дату подання позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 1,9691 га з кадастровим №:06:000:0192 зареєстрована на праві власності за Старовижівською селищною радою.

Державна реєстрація проведена на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2020, індексний №54191097.

Інформацію про вищезазначену земельну ділянку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.01.2017, індексний номер 33441340 із зазначенням форми власності: державна. На момент реєстрації земельної ділянки у 2017 році, її цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником земельної ділянки була дер-жава в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно відповідний запис формально наділяє Відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника державу.

Суд першої інстанції, враховуючи положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки із кадастровим №:06:000:0192, дійшов обґрунтованого висновку про необхід-ність усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2020, індексний номер 54191097, а також рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.01.2017, індексний номер 33441340.

Вимога про скасування рішення від 16.01.2017 обумовлена тим, що у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2020, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно міститиме запис про спірну земельну ділянку із зазначенням форми власності державна, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та із зазначенням розпорядника земель Головного управління Держгеокадастру у Волинській області.

Скасування лише рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.09.2020, індексний номер 54191097, неправомірно наділить юридичними правами щодо земельної ділянки Головне управління Держгеокадастру у Волинській області та не забезпечить усунення порушень чинного законодавства в частині невірного визначення цільового призначення земельної ділянки, а відтак вибуття земель лісогосподарського призначення, які є обмеженими в обороті.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Євро-пейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п.9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Колегія суддів вважає, що розглянуто всі доводи та вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини в сукупності, апеляційний суд не вбачає підстав для пере-оцінки висновків суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи спростовуються доводи Скар-жника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін та зобов`язань Відповідачів, рівно як і твердження щодо невмотивованість висновку про обґрунто-ваність поданого позову.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Старовижівської селищної ради на рішення господарського суду Волин-ської області від 26.05.2021 у справі №903/64/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 903/64/21 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.