УХВАЛА

04 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/4097/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021

за позовом Харківської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веліс-Трейд"

про стягнення 872 575,55 грн,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Харківська міська рада звернулася через суд апеляційної інстанції до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.

Статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Як убачається з матеріалів справи, у грудні 2020 року до Господарського суду Харківської області звернулася Харківська міська рада з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веліс-Трейд" про стягнення 872 575,55 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку.

У січні 2021 року Марченко Анатолій Петрович як третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору у цій справі звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про визнання за ним права власності на кошти, які були безпідставно збережені добросовісним набувачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Веліс-Трейд" у розмірі орендної плати у сумі 872 575,54 грн за використання земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.01.2021, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021, відмовлено у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України.

Ухвалою Верховного Суду відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №922/4097/20 за касаційною скаргою Марченка Анатолія Петровича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.03.2021 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 29.01.2021.

08.02.2021 до суду першої інстанції надійшов аналогічний позов Марченка Анатолія Петровича , проте заявлений ним вже як фізичною особою-підприємцем.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.04.2021 відмовлено у відкритті провадження за позовом Фізичної особи-підприємця Марченка Анатолія Петровича про визнання права власності на кошти за добросовісним набувачем.

Ухвала суду мотивована тим, що договір про умови користування спільним нерухомим майном від 01.11.2019, на який посилається позивач, був предметом дослідження під час апеляційного провадження за скаргою Марченка Анатолія Петровича на ухвалу суду першої інстанції від 29.01.2021 і суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спір про визнання права власності на спірні грошові кошти на підставі цього договору не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, оскільки правовідносини, що виникають з даного договору, не є господарськими; позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Марченка Анатолія Петровича ґрунтуються на правовідносинах, що склалися між ним та відповідачем за первісним позовом Товариством з обмеженою відповідальністю "Веліс-Трейд" на підставі укладеного між ними договору, та не стосуються правовідносин, які виникли між Харківською міською радою та ТОВ "Веліс-Трейд" на підставі зобов`язання відповідача щодо оплатного користування земельною ділянкою під належним йому нерухомим майном; вимоги за первісним позовом та позовом третьої особи не пов`язані підставами цих позовів або поданими доказами, оскільки виникли з різних правовідносин, а задоволення позову третьої особи не призведе до спростування первісного позову частково або у повному обсязі.

Не погодившись з ухвалою господарського суду, Фізична особа-підприємець Марченка Анатолія Петровича звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просив суд ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.04.2021 скасувати та направити справу для продовження до суду першої інстанції.

Оскарженою постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 26.04.2021 і справу передано на розгляд суду першої інстанції на виконання вимог частини третьої статті 271 ГПК України.

Постанова мотивована тим, що висновок суду першої інстанції з посиланням на статтю 20 ГПК України та пункт 1 частини першої статті 175 ГПК України про те, що такий спір не відноситься до юрисдикції господарських судів є хибним, оскільки в даному апеляційному провадженні суб`єктний склад сторін є відмінним від наведеного апеляційного провадження у справі № 922/4097/20, що обумовлює відсутність підстав для застосування частини четвертої статті 75 ГПК України; заявляючи позов зі статусом Фізичної особи-підприємцем Марченком А.П. дотримано згадані вимоги суб`єктної юрисдикції, що кореспондується з диспозитивним правом третьої особи на пред`явлення позову, яке передбачено статтею 49 ГПК України та положеннями статті 6 Конвенції, у зв`язку з чим відмова місцевим господарським судом на підставі пункту 1 частини першої статті 175 ГПК України у відкритті провадження у справі за позовом такої третьої особи є необґрунтованою; крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу господарським судом не досліджувалося питання пов`язаності зобов`язань Марченка А.П. за договором від 01.11.2019 із його господарською діяльністю з огляду на наявність у останнього статусу господарюючого суб`єкта та титулу власника нежитлових приміщень (1/10 частини), які розташовані на спірній земельній ділянці; самий лише факт укладення цього договору Марченком А.П. як фізичною особою, а не як суб`єктом підприємницької діяльності не є достатнім для висновку про те, що правовідносини, викладені у позовній заяві Фізичної особи-підприємця Марченко А.П. не стосуються правовідносин, які виникли між первісним позивачем та відповідачем у справі на підставі зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за користування земельною ділянкою, оскільки фізична особа-підприємець може провадити господарську діяльність із використанням майна, яке належить їй на підставі речового права як фізичній особі, у зв`язку з чим такий спір має розглядатися господарським судом, а не цивільним.

Звертаючись з касаційною скаргою скаржник вказує на те, що при ухваленні постанови, судом апеляційної інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а постанова Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Згідно з приписами частин першої, п?ятої статті 49 ГПК України, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. До позовів третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору у справі, в якій відкрито провадження, застосовуються положення статті 180 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 180 ГПК України, зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до частини четвертої статті 180 ГПК України, зустрічна позовна заява подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову і повинна відповідати вимогам статей 162, 164, 172, 173 цього Кодексу.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За правилами частини третьої статті 180 ГПК України вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду із первісним позовом, зокрема, коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження із первісним позовом ухвалою суду.

Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватися. Водночас подання зустрічного позову, задоволення якого виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Таким чином, у процесі розгляду господарським судом спору між позивачем і відповідачем третя особа з метою захисту свого права може заявити самостійні вимоги саме щодо предмета спору, якщо вважає, що саме їй належить право на предмет спору чи його частину.

Як установлено апеляційним господарським судом, у позовній заяві третя особа з самостійними вимогами - ФОП Марченко А.П. просила суд визнати за ним право власності на кошти, які були безпідставно збережені добросовісним набувачем ТОВ "Веліс-Трейд" у розмірі орендної плати у сумі 872 575,54 грн за використання з 01.08.2019 по 30.11.2020 земельної ділянки площею 0,1570 га з кадастровим номером :10:002:0043 за адресою: вул. Героїв Праці, буд. 13-А у м. Харкові. Як на підставу своїх позовних вимог ФОП Марченко А.П. посилається на договір про умови користування спільним нерухомим майном (відповідно до статей 358, 359, 360 Цивільного кодексу України) від 01.11.2019, укладений між ним, як фізичною особою, та ТОВ "Веліс-Трейд". За умовами пункту 6 цього договору, відповідно до статті 359 Цивільного кодексу України, з метою відшкодування Марченку А.П. витрат, пов`язаних з виконанням цього договору, до нього переходять права власності на всі доходи від використання майна, що є у спільній власності, а також безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, зазначеною у пункті 2 цього договору.

З огляду на зазначене, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що сам лише факт укладення цього договору Марченком А.П. як фізичною особою, а не як суб`єктом підприємницької діяльності не є достатнім для висновку про те, що правовідносини позовної заяви ФОП Марченка А.П. не стосуються правовідносин, які виникли між первісним позивачем та відповідачем у справі на підставі зобов`язання відповідача по сплаті орендних платежів за користування земельною ділянкою, оскільки фізична особа-підприємець може провадити господарську діяльність із використанням майна, яке належить їй на підставі речового права як фізичній особі, у зв`язку з чим такий спір має розглядатися господарським судом, а не цивільним.

Разом з тим, апеляційний господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що приписами статті 49 та статті 180 ГПК України не встановлено таких додаткових умов як дослідження пов`язаності провадження фізичною особою господарської діяльності із укладеними нею правочинами, на які остання посилається як на підстави для заявлення самостійних вимог щодо предмета спору, а також із реалізацією нею певних речових прав, внаслідок чого такі обставини можуть бути досліджені місцевим господарським судом при вирішенні спору по суті.

Отже, висновок місцевого господарського суду щодо відсутності пов`язаності вимог за первісним позовом та позовом третьої особи підставами цих позовів або поданих доказів внаслідок їх виникнення з різних правовідносин, апеляційна інстанція правомірно визнала передчасним.

З огляду на зазначене, правильне застосування апеляційним господарським судом положень статей 49, 175, 180 ГПК України є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Касаційний господарський суд також враховує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, ЄСПЛ, § 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.04.2018 справа "ZUBAC v. CROATIA" (№ 40160/12, ЄСПЛ, § 83) вказано що застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Враховуючи, що повноваження суду касаційної інстанції обмежено перевіркою правильності застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, зважаючи на особливий статус Верховного Суду, вирішення питання про можливість відкриття касаційного провадження відноситься до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг цим судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (MUSHTA v. UKRAINE 8863/06, § 37, ЄСПЛ, від 18 листопада 2010 року).

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021 на підставі частини другої статті 293 ГПК України.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 922/4097/20 за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.06.2021.

2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Є.В. Краснов

В.Ю. Уркевич