ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.08.2021 Справа № 920/535/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., розглянувши матеріали справи № 920/535/21 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом Державної організації Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки Медицина і Фармація при Міністерстві охорони здоров`я України» (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 41, ),

до відповідача Сумського державного університету (40007, м. Суми, вул.Римського-Корсакова, 2, ),

про стягнення 3559,00 грн,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 2435,40 грн основного боргу, 434,10 грн пені, 476,52 грн інфляційних втрат, 212,98 грн 3% річних за неналежне виконання договору від 25.05.2018 №54-В, а також 2270,00 грн судових витрат.

Ухвалою суду від 25.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/535/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами; установлено учасникам справи строки для надання заяв по суті справи.

Копія зазначеної ухвали надіслана учасникам справи. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення сторони повідомлені належним чином про розгляд судом справи №920/535/21.

14.06.2021 відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до з п. 4.1., 4.4 договору від 25.05.2018 №54-В, укладеного між сторонами спору, розрахунки за виконані послуги відповідач здійснює на підставі актів приймання-передачі наданих послуг протягом десяти банківських днів після їх підписання. Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг від 25.05.2018 до договору від 25.05.2018 №54-В зобов`язання позивача перед відповідачем виконані своєчасно та у повному обсязі. В свою чергу, відповідач не оплатив надані послуги, в зв`язку із чим виникла заборгованість у розмірі 2435,40 грн. Також, відповідачем здійснивши контрозрахунок заявлених до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних збитків. У поданому відзиві відповідач підтверджує заявлений їх розмір. У зв`язку з чим, керуючись ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, відповідач визнає вимоги позивача про стягнення 3559,00 грн., з них 2435,40 грн. - основного боргу, 434,10 грн. - пені, 476,52 грн. - інфляційних збитків, 212,98 грн. - 3 % річних.

Згідно із статтею 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

За приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судовий процес на виконання ч.3 ст. 222 ГПК України не фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у цій справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

25.05.2018 між Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» (далі позивач, виконавець) та Сумським державним університетом (далі відповідач, замовник), був укладений Договір про закупівлю послуг за державні кошти № 54-В (далі - договір).

Відповідно до умов пункту 1.1. договору позивач зобов`язується протягом дії договору надати відповідачу послуги, зазначені в п. 1.2., а відповідач - прийняти і оплатити послуги: ДК 021:2015 Код 80430000-7 Послуги у сфері університетської освіти для дорослих (Послуги з підготовки та проведення тестових екзаменів ліцензійних інтегрованих іспитів для студентів та інтернів).

Пунктом 1.2. договору передбачено, що виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню послуг з встановлення відповідності якості підготовки студентів Сумського державного університету, відповідно до стандартів вищої освіти: Кількість послуг - 14 студентів: Крок 2 Загальна лікарська підготовка (надалі надати послуги).

Згідно з п. 3.1. договору, сума наданих послуг, що проводяться позивачем за дим Договором, становить 2435,40 грн, в т.ч. ПДВ 20 % - 405,90 грн.

Розрахунки за надані виконавцем послуги, замовник здійснює на підставі актів приймання-передачі наданих послуг і рахунків, які позивач надає відповідачу після проведення тестового екзамену ліцензійного інтегрованого іспиту (далі-тестовий екзамен) з урахуванням загальної суми підготовки та проведення тестового екзамену на одного студента та кількості студентів, які до початку тестового екзамену зареєстровані замовником, як такі, що складатимуть тестовий екзамен (п. 4.1. договору).

Згідно з п.4.2. договору, акт приймання-передачі наданих послуг є первинним обліковим документом, який підтверджує прийняття замовником послуг виконаних по даному договору виконавцем.

Відповідно до п. 4.3. договору, у разі відмови замовника підписати акт приймання-передачі наданих послуг в акті робиться відмітка з викладенням конкретних підстав відмови від підпису.

Водночас, пунктом 4.4. договору визначено, що після підписання акту приймання-передачі наданих послуг, замовник протягом десяти банківських днів має сплатити рахунок шляхом перерахування вказаної в ньому суми на банківський рахунок виконавця.

Пунктом 6.3.1 передбачено, що виконавець зобов`язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором, а пунктом 6.1 1. договору визначено, що замовник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплатити суму наданих послуг згідно рахунку та акту приймання-передачі наданих послуг, які створюються на підставі Замовлення на реєстрацію студентів (інтернів) на тестовий екзамен, що надійшло до Виконавця не пізніше ніж за чотири тижні до початку проведення іспиту.

Відповідно до п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно з п. 7.2. договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань виконавець сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому частиною другою третього абзацу статті 231 Господарського кодексу України.

Пунктом 7.3. договору визначені види порушень та санкції за них, установлені договором: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцяти) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. В разі несвоєчасної оплати вартості послуг за цим Договором Замовник зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до п. 10.1. договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання, і діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до їх повного завершення.

25.05.2018 позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень підписано акт приймання-передачі наданих послуг до договору №54-В від 25.05.2018, за яким позивач надав відповідачу такі послуги як: Крок 2 Загальна лікарська підготовка в кількості 11 студентів, вартість на одного студента 221,40 грн, в тому числі ПДВ 36,90 грн. за надані послуги відповідач сплачує позивачу 2435,40 грн, в т. ч. ПДВ - 405,90 грн.

30 листопада 2018 року позивач направив відповідачу листа №743 та акт звірки, з вимогою підтвердити або заявити свої заперечення про стан взаєморозрахунків, що відображено в акті звірки.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків, який підписаний як позивачем так і відповідачем та скріплений печатками сторін, заборгованість відповідача перед позивачем склала 2435,40 грн.

29.10.2020 позивач направив відповідачу претензію №759, проте, як зазначає позивач у позові, відповідачем дана претензія залишена поза увагою та заборгованість за договором в сумі 2435,40 грн, в т. ч. ПДВ - 405,90 грн не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини з надання послуг, що регулюються Главою 63 ЦК України.

Статтею 901 ЦК України визначено, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем договору та у поданому відзиві відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2435,40 грн вартості наданих послуг за договором є правомірними, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Як вже зазначено вище, відповідач зобов`язання за договором виконав неналежним чином з простроченням платежу, що і стало підставою для нарахування йому пені, інфляційних збитків та 3% річних, суми яких визнані відповідачем у поданому ним відзиві.

Щодо стягнення з відповідача 434,10 грн пені суд зазначає наступне:

Відповідно до розрахунку у позовній заяві, позивач просить суд стягнути з відповідача 434,10 грн пені за період з 12.06.2018 по 12.12.2018.

Згідно з статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 цього Кодексу).

Згідно статей 230, 231 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

За приписами частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3. договору в разі несвоєчасної оплати вартості послуг за цим договором замовник зобов`язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені за договором за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», можливість використання якого визнано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №917/1622/16.

Таким чином, враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 434,10 грн пені, враховуючи визнання відповідачем суми нарахованої пені, суд задовольняє як аконні та правомірні.

Щодо стягнення 476,52 грн інфляційних збитків та 212,98 грн 3% річних суд зазначає наступне:

Відповідно до поданого у позові розрахунку позивач просить суд стягнути з відповідача 476,52 грн інфляційних збитків та 212,98 грн 3% річних за період з 12.06.2018 по 11.05.2021.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних збитків та 3% річних за допомогою інструменту «Калькулятори» системи інформаційно-правового забезпечення «ЛІГА:ЗАКОН», можливість використання якого визнано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №917/1622/16.

Отже, враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором, враховуючи визнання відповідачем суми позовних вимог, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 476,52 грн інфляційних збитків та 212,98 грн 3% річних задовольняються судом в повному обсязі як обґрунтовані та законні.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем договору та у поданому відзиві відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 2435,40 грн основного боргу, 434,10 грн пені, 476,52 грн інфляційних втрат, 212,98 грн 3% річних за неналежне виконання договору від 25.05.2018 №54-В є правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Так, позивачем при зверненні до суду з позовною заявою відповідно до платіжного доручення №178 від 17.05.2021 сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 статті 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 2 статті 252 ГПК України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ухвали від 25.05.2021 у справі №920/535/21 відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження та в розумінні ч. 2 ст. 252 ГПК України відповідачем поданий відзив до початку розгляду справи по суті, в якому останній визнає позовні вимоги в повному обсязі, у зв`язку з чим в порядку ст. 130 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 50% судового збору.

Таким чином, відповідно п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, враховуючи положення ч.1 ст. 130 ГПК України, позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 1135,00 грн судового збору, що складає 50% судового збору, сплаченого позивачем за платіжним дорученням №178 від 17.05.2021 в сумі 2270,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 130, 194-220, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Сумського державного університету (40007, м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, ) на користь Державної організації Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки Медицина і Фармація при Міністерстві охорони здоров`я України» (юридична адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 41, фактична адреса: 04050, м. Київ, вул. Герцена, буд. 31, ) 2435,40 грн (дві тисячі чотириста тридцять п`ять грн 40 коп.) основного боргу, 434,10 грн (чотириста тридцять чотири грн 10 коп) пені, 476,52 грн (чотириста сімдесят шість грн 52 коп.) інфляційних втрат, 212,98 грн (двісті дванадцять грн 98 коп.) 3% річних за неналежне виконання договору про закупівлю послуг за державні кошти від 25.05.2018 №54-В, а також 1135,00 грн (одна тисяча сто тридцять п`ять грн 00 коп.) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення в зв`язку з відпусткою судді Котельницької В.Л. складено та підписано 02.08.2021.

Суддя В.Л. Котельницька